﻿VEGA- 
  EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  29 
  

  

  föra 
  till 
  målet. 
  Härtill 
  torde 
  ångbåten 
  Lena 
  vara 
  s^ynnerligen 
  

   lämplig. 
  Dess 
  ringa 
  djupgående 
  gör, 
  att 
  man 
  med 
  densamma 
  

   utan 
  svårighet 
  kan 
  komma 
  nästan 
  in 
  till 
  kusten, 
  den 
  är 
  lätt 
  

   handterlig, 
  den 
  kan 
  rida 
  ut 
  en 
  storm 
  i 
  den 
  sjö, 
  som 
  före- 
  

   kommer 
  i 
  dessa 
  farvatten, 
  och 
  dess 
  sidor 
  af 
  svenskt 
  bessemer- 
  

   stål 
  lemna 
  ett 
  så 
  godt 
  skydd 
  mot 
  is, 
  som 
  man 
  gerna 
  kan 
  be- 
  

   gära 
  af 
  ett 
  fartyg 
  af 
  så 
  ringa 
  storlek. 
  Fartyget 
  är 
  indeladt 
  i 
  

   vattentäta 
  afdelningar, 
  så 
  att 
  det, 
  äfven 
  om 
  det 
  erhåller 
  en 
  

   läcka, 
  ej 
  bör 
  vara 
  förloradt, 
  det 
  är 
  försedt 
  med 
  särskilda 
  rost- 
  

   jern 
  och 
  ångsåg, 
  för 
  den 
  händelse 
  man 
  behöfver 
  använda 
  drif- 
  

   ved 
  till 
  bränsle, 
  o. 
  s. 
  v. 
  — 
  

  

  Sundet 
  mellan 
  den 
  sydligaste 
  af 
  de 
  Nysibiriska 
  öarne 
  och 
  

   land 
  är 
  endast 
  inemot 
  30' 
  bredt. 
  At 
  fasta 
  landet 
  till 
  begränsas 
  

   det 
  af 
  en 
  udde, 
  som 
  förr 
  ofta 
  utgjort 
  slutpunkten 
  för 
  kust- 
  

   färderna 
  från 
  Lenanodens 
  mynning 
  öster 
  ut, 
  och 
  som 
  kanske 
  

   just 
  derför 
  i 
  likhet 
  med 
  många 
  andra 
  för 
  storm 
  och 
  is 
  svår- 
  

   passerbara 
  uddar 
  på 
  Rysslands 
  nordkust 
  erhållit 
  namnet 
  Syjatoi 
  

   Nos 
  (den 
  heliga 
  udden). 
  Den 
  oförskräckte 
  ryske 
  ishafsfararen 
  

   Laptjeff 
  förklarade 
  1736, 
  att 
  kringseglingen 
  af 
  denna 
  udde 
  var 
  

   omöjlig, 
  emedan 
  enligt 
  enstämmig 
  försäkran 
  af 
  de 
  jakuter, 
  

   som 
  lefva 
  i 
  denna 
  trakt, 
  de 
  omgifvande 
  ismassorna 
  åldrig- 
  

   smälta. 
  Trenne 
  år 
  derpå 
  (1739) 
  kringseglades 
  udden 
  af 
  Laptjeff 
  

   sjelf 
  — 
  ett 
  af 
  de 
  många 
  exempel, 
  huru 
  möjliga 
  många 
  »omöj- 
  

   ligheter» 
  i 
  sjelfva 
  verket 
  äro. 
  Samma 
  seglats 
  gjordes 
  1761 
  i 
  

   ett 
  efter 
  livad 
  det 
  tyckes 
  temligen 
  isfritt 
  vatten 
  af 
  sibiriske 
  

   köpmannen 
  Schalauroff. 
  Enligt 
  min 
  öfvertygelse 
  är 
  hafvet 
  här 
  

   hvarje 
  år 
  farbart 
  ej 
  allenast 
  med 
  ångfartyg, 
  utan 
  äfven 
  med 
  

   en 
  vanlig 
  fångstskuta, 
  förutsatt 
  att 
  denna 
  är 
  bemannad 
  med 
  

   dugliga, 
  sj 
  ovana 
  fångstmän. 
  

  

  Äfven 
  vi 
  funno 
  hafvet 
  vid 
  Svjatoi 
  Nos 
  ganska 
  isfritt 
  och 
  

   kunde 
  derför 
  den 
  31 
  augusti 
  på 
  förmiddagen 
  utan 
  svårighet 
  

   under 
  stilla, 
  vackert 
  väder 
  genomsegla 
  sundet. 
  Det 
  omgifvande 
  

   landet 
  var 
  snöfritt. 
  

  

  Härifrån 
  var 
  hafvet 
  längre 
  mot 
  öster 
  isfritt 
  närmast 
  kusten. 
  

   Vattnet 
  var 
  föga 
  salt 
  och 
  visade 
  en 
  temperatur 
  af 
  ända 
  till 
  

   + 
  4° 
  G. 
  Ännu 
  den 
  1 
  september 
  fortfor 
  det 
  vackra 
  vädret 
  med 
  

   sydlig 
  vind 
  och 
  en 
  lufttemperatur 
  vid 
  middagstiden 
  i 
  skuggan 
  

   af 
  + 
  5°,6 
  C. 
  Men 
  natten 
  mot 
  den 
  2 
  blef 
  vinden 
  nordlig, 
  tem- 
  

   peraturen 
  sjönk 
  till 
  — 
  1°. 
  Den 
  följande 
  natten 
  inträffade 
  ett 
  

   rikligt 
  snöfall, 
  så 
  att 
  hela 
  däcket 
  och 
  Björnöarne, 
  som 
  vi 
  nådde 
  

   den 
  3 
  middagstiden, 
  voro 
  snötäckta. 
  Björnöarne 
  äro 
  några 
  

   mindre 
  klippöar, 
  belägna 
  invid 
  kusten, 
  å 
  71° 
  Lat. 
  och 
  160' 
  

   Long. 
  Ost 
  från 
  Greenwich, 
  omkring 
  360' 
  från 
  sydspetsen 
  af 
  

  

  