﻿36 
  NORDENSKIÖLD, 
  RAPPORTER 
  TILL 
  OSCAR 
  DICKSOK. 
  

  

  af 
  hvilket. 
  prof 
  medtagits. 
  Elddonet 
  utgöres 
  af 
  stål, 
  agat 
  och 
  

   fnöske, 
  det 
  senare 
  dock 
  af 
  annat 
  slag 
  än 
  det 
  fnöske 
  vi 
  bruka. 
  

   Till 
  tände 
  medföras 
  vanligen 
  flätor 
  af 
  träfibrer, 
  erhållna 
  genom 
  

   söndertuggning 
  af 
  något 
  dertill 
  lämpligt 
  träd- 
  eller 
  buskslag. 
  

   Tobaken 
  eller 
  tobakssurrogatet 
  tuggas 
  äfven. 
  Tuggan 
  lägges 
  

   derpå 
  till 
  torkning 
  bakom 
  örat 
  och 
  användes 
  sedan 
  till 
  rök- 
  

   ning. 
  Salt 
  användes 
  icke, 
  men 
  socker 
  tycka 
  alla 
  mycket 
  om. 
  

   Kaffe 
  förstå 
  de 
  sig 
  ej 
  på, 
  om 
  det 
  ej 
  blifvit 
  ytterligt 
  starkt 
  

   sockradt. 
  Te 
  dricka 
  de 
  gerna. 
  

  

  Doktor 
  Almqvist 
  har 
  undersökt 
  en 
  mängd 
  infödingars 
  

   färgsinne 
  och 
  funnit 
  nästan 
  alla 
  hafva 
  normal 
  syn. 
  För 
  att 
  

   uppmuntra 
  dem 
  att 
  underkasta 
  sig 
  profvet, 
  bjöd 
  han 
  den 
  

   examinerade 
  efter 
  examens 
  slut 
  en 
  sup 
  konjak 
  till 
  en 
  början 
  

   om 
  IV2 
  kub.-tum. 
  Många 
  blefvo 
  redan 
  häraf 
  något 
  rusiga, 
  

   glada, 
  muntra, 
  ostadiga 
  på 
  benen, 
  men 
  ej 
  gräliga. 
  

  

  Några 
  buro 
  små 
  amuletter 
  kring 
  halsen, 
  hvilka 
  de 
  ej 
  bytte 
  

   bort; 
  en 
  bar 
  om 
  halsen 
  ett 
  grekiskt 
  kors. 
  Han 
  tycktes 
  hafva 
  

   blifvit 
  döpt, 
  men 
  med 
  hans 
  kristendom 
  var 
  det 
  väl 
  ej 
  så 
  syn- 
  

   nerligen 
  mycket 
  bevändt. 
  Han 
  korsade 
  sig 
  nämligen 
  med 
  

   mycken 
  ifver 
  i 
  vår 
  närvaro 
  för 
  solen. 
  Några 
  spår 
  till 
  religion 
  

   eller 
  religiösa 
  bruk 
  hafva 
  vi 
  för 
  öfrigt 
  icke 
  kunnat 
  upptäcka. 
  

   Männernas 
  klädedrägt 
  består 
  af 
  en 
  eller 
  nere 
  renskinnspeskar 
  

   snarlika 
  lapparnes. 
  Utanpå 
  pesken 
  bäres 
  i 
  regn 
  eller 
  snöväder 
  

   en 
  skjorta 
  af 
  tarmskinn 
  eller 
  för 
  grannlåtens 
  skull 
  af 
  bomulls- 
  

   tyg, 
  hvilket 
  af 
  infödingarne 
  benämnes 
  »kalikå». 
  Hufvudbo- 
  

   naden 
  består 
  af 
  en 
  åtsittande 
  perlbeprydd 
  mössa; 
  dock 
  gingo 
  

   såväl 
  män 
  som 
  qvinnor 
  ännu 
  oftast 
  barhufvade. 
  Om 
  vintern 
  

   drager 
  man 
  öfver 
  hufvudet 
  en 
  under 
  hakan 
  hopsydd 
  hufva 
  af 
  

   långhårigt 
  skinn, 
  som 
  går 
  ned 
  öfver 
  axlarne, 
  under 
  ytter- 
  

   pesken. 
  Skodonen 
  utgöras 
  af 
  mockasiner 
  med 
  sulor 
  af 
  hval- 
  

   rosskinn, 
  om 
  vintern 
  någon 
  gång 
  af 
  björnskinn, 
  i 
  senare 
  fallet 
  

   med 
  håret 
  utåt. 
  Qvinnornas 
  drägt 
  utgöres 
  af 
  peskar, 
  som 
  äro 
  

   mycket 
  vida, 
  nedtill 
  ej 
  öppna, 
  utan 
  hopsydda, 
  så 
  att 
  de 
  bilda 
  

   vida 
  byxor, 
  hvilka 
  gå 
  till 
  knäna, 
  hvartill 
  om 
  vintern 
  kommer 
  

   en 
  ytterpesk 
  snarlik 
  männens. 
  Nedre 
  delen 
  af 
  ärmen 
  på 
  dessa 
  

   plagg 
  är 
  vid 
  och 
  öppen, 
  på 
  sätt 
  som 
  fruntimmersmodet 
  var 
  

   hos 
  oss 
  för 
  några 
  årtionden 
  sedan. 
  I 
  det 
  inre 
  tältet 
  gå 
  qvin- 
  

   norna 
  fullkomligt 
  nakna 
  på 
  en 
  smal" 
  lifgördel 
  när, 
  troligen 
  en 
  

   erinran 
  om 
  den 
  drägt 
  folket 
  fordom 
  bar, 
  då 
  det 
  bebodde 
  bli- 
  

   dare 
  luftstreck. 
  De 
  bära 
  långt 
  hår, 
  benadt 
  och 
  flätadt. 
  Män- 
  

   nerna 
  ha 
  oftast 
  håret 
  rakadt 
  eller 
  klippt 
  intill 
  roten 
  med 
  un- 
  

   dantag 
  af 
  den 
  yttersta 
  hårranden, 
  hvilken 
  lemnats, 
  tumslång 
  

   och 
  framtill 
  är 
  nedkammad 
  öfver 
  pannan. 
  Samma 
  sed 
  var 
  för 
  

  

  