﻿VEGA-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  47 
  

  

  Den 
  28 
  september 
  ingick 
  med 
  ett 
  fortfarande 
  klart 
  och 
  

   vackert 
  väder. 
  Hafvet 
  hade 
  under 
  natten 
  betäckt 
  sig 
  med 
  ny- 
  

   frusen 
  is 
  af 
  fem 
  centimeters 
  tjocklek, 
  hvilken 
  dock 
  i 
  och 
  för 
  

   sig 
  icke 
  bildade 
  något 
  hinder 
  för 
  Vega 
  att 
  ånga 
  vidare. 
  Ankaret 
  

   lyftades, 
  vi 
  fortsatte 
  vår 
  färd. 
  Allt 
  gick 
  ganska 
  bra 
  ända 
  tills 
  

   vi 
  kommit 
  några 
  kilometer 
  öster 
  om 
  den 
  förutnämnda 
  udden. 
  

   Här 
  började 
  vattnet 
  plötsligen 
  grumlas 
  der 
  Vega 
  framgick. 
  

   Djupare 
  farvatten 
  måste 
  sökas 
  längre 
  ut 
  bland 
  drifisen, 
  men 
  

   denna 
  var 
  nu 
  så 
  starkt 
  sammanbunden 
  genom 
  den 
  is, 
  som 
  

   bildats 
  under 
  det 
  föregående 
  dygnet, 
  att 
  alla 
  försök 
  att 
  genast 
  

   komma 
  vidare 
  voro 
  fåfänga. 
  Det 
  blef 
  derför, 
  såsom 
  många 
  

   gånger 
  förut 
  under 
  senare 
  delen 
  af 
  färden, 
  nödvändigt 
  att 
  

   lägga 
  till 
  vid 
  en 
  grundis, 
  för 
  att 
  invänta 
  gynsammare 
  isför- 
  

   hållanden. 
  

  

  Viss 
  om 
  att 
  några 
  få 
  timmars 
  sydlig 
  vind 
  skulle 
  vara 
  

   tillräcklig 
  att 
  skingra 
  den 
  is, 
  som 
  spärrade 
  vår 
  väg, 
  och 
  

   tryggad 
  genom 
  kännedomen 
  derom, 
  att 
  hvalfångare 
  många 
  

   gånger 
  förut 
  först 
  i 
  medlet 
  af 
  oktober 
  lemnat 
  dessa 
  trakter, 
  

   var 
  jag 
  i 
  början 
  föga 
  orolig 
  öfver 
  uppehållet, 
  som 
  begagnades 
  

   för 
  utflykter 
  i 
  land 
  och 
  samqväm 
  med 
  invånarne. 
  Först 
  sedan 
  

   dag 
  förflutit 
  efter 
  dag, 
  utan 
  att 
  någon 
  förändring 
  inträdt, 
  blef 
  

   det 
  klart 
  för 
  mig, 
  att 
  vi 
  måste 
  bereda 
  oss 
  på 
  en 
  öfvervintring. 
  

   Det 
  var 
  en 
  oväntad 
  motgång, 
  så 
  mycket 
  svårare 
  att 
  med 
  jämn- 
  

   mod 
  fördraga, 
  som 
  det 
  var 
  ögonskenligt, 
  att 
  vi 
  skulle 
  hafva 
  

   undgått 
  densamma, 
  om 
  vi 
  kommit 
  några 
  timmar 
  tidigare 
  till 
  

   östra 
  sidan 
  af 
  Koljutschin 
  bay, 
  och 
  att 
  talrika 
  tillfällen 
  funnits, 
  

   då 
  dessa 
  timmar 
  kunnat 
  sparas. 
  

  

  För 
  öfrigt 
  var 
  fartygets 
  läge 
  ingalunda 
  synnerligen 
  tryggt. 
  

   Vega 
  låg 
  nämligen 
  vid 
  infrysningen 
  icke 
  förankrad 
  i 
  någon 
  

   hamn, 
  utan 
  var, 
  i 
  väntan 
  på 
  gynsamt 
  tillfälle 
  att 
  resa 
  vidare, 
  

   endast 
  förtöjd 
  bakom 
  en 
  grundis, 
  som 
  strandat 
  på 
  9'/2 
  meters 
  

   djup, 
  1,400 
  meter 
  från 
  land 
  på 
  en 
  redd 
  som 
  var 
  fullkomligt 
  

   öppen 
  mot 
  norr 
  från 
  N 
  74° 
  V 
  till 
  O 
  (r. 
  v.). 
  Hon 
  hade 
  här 
  

   icke 
  något 
  annat 
  skydd 
  mot 
  den 
  våldsamma 
  ispressning, 
  som 
  

   vinterstormarne 
  pläga 
  åstadkomma 
  i 
  polarhafven, 
  än 
  en 
  vid 
  

   högvatten 
  strandad 
  och 
  derför 
  också 
  en 
  vid 
  högvatten 
  föga 
  

   säkert 
  rotad 
  isklippa. 
  Föga 
  fattades 
  för 
  öfrigt, 
  att 
  Vegas 
  vinter- 
  

   hamn 
  blifvit 
  ännu 
  sämre; 
  hon 
  var 
  nämligen 
  i 
  början 
  förtöjd 
  

   vid 
  några 
  andra 
  isblock, 
  som 
  strandat 
  tvåhundra 
  meter 
  när- 
  

   mare 
  land, 
  men 
  flyttades 
  derifrån, 
  emedan 
  hon 
  derstädes 
  hade 
  

   endast 
  några 
  tum 
  vatten 
  under 
  kölen. 
  Hade 
  Vega 
  blifvit 
  in- 
  

   stängd 
  på 
  detta 
  ställe, 
  hade 
  det 
  gått 
  oss 
  illa. 
  Den 
  nybildade 
  

   isen 
  blef 
  nämligen 
  under 
  höststormarne 
  pressad 
  öfver 
  dessa 
  

  

  