﻿50 
  NORDENSKIÖLD, 
  RAPPORTER 
  TILL 
  OSCAR 
  DICKSOS. 
  

  

  När 
  vi 
  instängdes, 
  var 
  isen 
  närmast 
  stranden 
  för 
  svag 
  att 
  

   bära 
  en 
  fotgängare, 
  och 
  svårigheten 
  att 
  från 
  land 
  taga 
  sig 
  till 
  

   fartyget 
  med 
  de 
  medel, 
  tschuktscherna 
  förfogade 
  öfver, 
  var 
  så- 
  

   ledes 
  ganska 
  stor. 
  Genast, 
  då 
  infödingarne 
  märkte 
  oss, 
  blef 
  

   det 
  derför 
  stor 
  uppståndelse. 
  Män, 
  qvinnor, 
  barn 
  och 
  hundar 
  

   sågos 
  med 
  oredig 
  ifver 
  springa 
  af 
  och 
  an 
  på 
  stranden. 
  Man 
  

   fruktade 
  tydligen, 
  att 
  det 
  ypperliga 
  tillfället 
  att 
  tillbyta 
  sig 
  

   bränvin 
  och 
  tobak 
  skulle 
  gå 
  förloradt. 
  Flere 
  fåfänga 
  försök 
  

   gjordes 
  att 
  utsätta 
  båtar, 
  men 
  öfvergåfvos 
  åter, 
  ända 
  tills 
  man 
  

   slutligen 
  lyckats 
  släpa 
  en 
  båt 
  till 
  en 
  isfri 
  eller 
  endast 
  med 
  

   tunn 
  is 
  betäckt 
  strandrening, 
  som 
  förde 
  till 
  fartygets 
  gran- 
  

   skap. 
  I 
  denna 
  sköts 
  en 
  stor 
  skinnbåt 
  ut, 
  hvilken 
  genast 
  roddes 
  

   till 
  fartyget, 
  lastad 
  med 
  män 
  och 
  qvinnor 
  ända 
  till 
  brädden, 
  

   utan 
  afseende 
  på 
  den 
  ögonskenliga 
  faran 
  att 
  med 
  en 
  tungt 
  

   lastad 
  skinnbåt 
  ro 
  fram 
  genom 
  skarp 
  nybildad 
  is. 
  

  

  Detta 
  första 
  möte 
  var 
  å 
  ömse 
  sidor 
  nrycket 
  hjertligt 
  och 
  

   bildade 
  utgångspunkten 
  för 
  ett 
  särdeles 
  godt 
  förhållande 
  mel- 
  

   lan 
  tschuktscherna 
  och 
  oss, 
  hvilket 
  bibehöll 
  sig 
  oförändradt 
  

   under 
  hela 
  vår 
  dervaro. 
  Ryktet 
  om 
  de 
  märkvärdiga 
  främ- 
  

   lingarnes 
  ankomst 
  måtte 
  för 
  öfrigt 
  hafva 
  spridt 
  sig 
  hastigt. 
  

   Vi 
  fingo 
  nämligen 
  snart 
  besök 
  äfven 
  från 
  aflägsnare 
  bygder, 
  

   och 
  Vega 
  blef 
  slutligen 
  en 
  rastplats, 
  vid 
  hvilken 
  hvarje 
  förbi- 
  

   farande 
  stannade 
  med 
  sitt 
  hundspann 
  under 
  några 
  timmar, 
  

   för 
  att 
  tillfredsställa 
  nyfikenheten 
  och 
  för 
  att 
  i 
  byte 
  mot 
  goda 
  

   ord 
  eller 
  någon 
  annan 
  mera 
  påtaglig 
  vara 
  erhålla 
  litet 
  varm 
  

   föda, 
  en 
  bit 
  tobak 
  och 
  någon 
  gång, 
  då 
  vädret 
  var 
  mycket 
  

   ruskigt, 
  en 
  »ram» 
  (tschuktschernas 
  benämning 
  på 
  en 
  sup). 
  

   Alla, 
  som 
  kommo, 
  fingo 
  obehindradt 
  gå 
  af 
  och 
  an 
  på 
  vårt 
  af 
  

   en 
  mängd 
  saker 
  belamrade 
  däck. 
  Vi 
  hade 
  dock 
  icke 
  att 
  be- 
  

   klaga 
  oss 
  öfver 
  förlusten 
  af 
  den 
  ringaste 
  småsak. 
  Ärligheten 
  

   var 
  här 
  lika 
  hemmastadd 
  som 
  i 
  renlappens 
  gammor. 
  Deremot 
  

   blefvo 
  de 
  snart 
  mycket 
  besvärliga 
  genom 
  deras 
  af 
  ingen 
  sjelf- 
  

   känsla 
  begränsade 
  tiggeri. 
  Att 
  vid 
  byteshandel 
  draga 
  all 
  möj- 
  

   lig 
  fördel 
  af 
  européns 
  i 
  deras 
  tanke 
  helt 
  säkert 
  djupa 
  »oprak- 
  

   tiskhet» 
  skydde 
  de 
  ej 
  heller. 
  Små 
  bedrägerier 
  i 
  det 
  syftet 
  

   räknades 
  tydligen 
  ej 
  som 
  fel, 
  utan 
  som 
  förtjenst. 
  Stundom 
  

   sålde 
  de 
  t. 
  ex. 
  samma 
  sak 
  två 
  gånger, 
  alltid 
  voro 
  de 
  frikostiga 
  

   på 
  löften, 
  som 
  de 
  aldrig 
  ämnade 
  hålla, 
  och 
  ofta 
  lemnade 
  de 
  

   bedrägliga 
  uppgifter 
  om 
  de 
  saker, 
  som 
  utbjödos 
  till 
  salu. 
  Räf- 
  

   kroppar 
  utbjödos 
  sålunda, 
  sedan 
  de 
  blifvit 
  flådda 
  samt 
  hufvud 
  

   och 
  fötter 
  afskurna, 
  flere 
  gånger 
  som 
  harar, 
  och 
  löjligt 
  var 
  

   att 
  se 
  deras 
  förvåning 
  deröfver, 
  att 
  vi 
  genast 
  upptäckte 
  be- 
  

   drägeriet. 
  

  

  