﻿74 
  NORDENSKIÖLD. 
  RAPPORTER 
  TILL 
  OSCAR 
  DICKSON. 
  

  

  att 
  qvicksilfverpelarn 
  plötsligen 
  sjunker 
  fullkomligt 
  in 
  i 
  kulan. 
  

   Den 
  afläsning 
  af 
  — 
  90°, 
  som 
  vid 
  en 
  tid, 
  då 
  qvicksilfrets 
  frys- 
  

   ning 
  och 
  sammandragning 
  var 
  okänd, 
  gjordes 
  i 
  norra 
  Sverige 
  

   på 
  en 
  qvicksilfvertermometer, 
  och 
  som 
  på 
  sin 
  tid 
  gaf 
  anled- 
  

   ning 
  till 
  åtskillig 
  strid, 
  är 
  något 
  som 
  när 
  som 
  helst 
  kan 
  om- 
  

   göras, 
  ifall 
  man 
  afkyler 
  qvicksilfret 
  under 
  dess 
  fryspunkt 
  i 
  en 
  

   till 
  — 
  90° 
  indelad 
  termometer. 
  Qvicksilfrets 
  frysning 
  sker 
  ned- 
  

   ifrån 
  uppåt, 
  i 
  det 
  att 
  den 
  frusna 
  metallen 
  såsom 
  tyngre 
  sjunker 
  

   ner 
  i 
  den 
  ännu 
  flytande 
  delen. 
  Ifall 
  man, 
  när 
  det 
  är 
  till 
  hälften 
  

   fruset, 
  bortgjuter 
  det 
  flytande 
  från 
  det 
  frusna, 
  så 
  erhållas 
  kri- 
  

   stallgrupper 
  bestående 
  af 
  nålar, 
  som 
  äro 
  sammansatta 
  af 
  små 
  

   oktaedrar, 
  grupperade 
  till 
  hvarandra 
  efter 
  kubens 
  kanter. 
  Ingen 
  

   af 
  våra 
  qvicksilfvertermometrar 
  har 
  lidit 
  någon 
  skada 
  deri- 
  

   genom, 
  att 
  qvicksilfret 
  i 
  dem 
  frusit 
  och 
  åter 
  upptinat. 
  Vid 
  

   frysningen 
  drog 
  sig 
  qvicksilfret 
  alltid 
  ner 
  i 
  kulan, 
  äfven 
  då 
  

   — 
  40° 
  var 
  beläget 
  ett 
  godt 
  stycke 
  upp 
  på 
  röret. 
  Det 
  är 
  häraf 
  

   sannolikt, 
  att 
  qvicksilfver 
  i 
  likhet 
  med 
  vatten 
  behöfver 
  en 
  

   större 
  köldgrad 
  för 
  att 
  frysa, 
  då 
  det 
  är 
  inneslutet 
  i 
  hårfint 
  

   rör, 
  än 
  eljest. 
  

  

  Isens 
  salthalt. 
  Rassol. 
  

  

  Längesedan 
  har 
  det 
  varit 
  kändis, 
  att 
  saltvatten, 
  när 
  det 
  

   fryser, 
  lemnar 
  saltfri 
  is. 
  När 
  man 
  under 
  sjöfärder 
  i 
  polar- 
  

   hafven 
  skaffar 
  sig 
  vatten 
  till 
  dryck 
  och 
  matlagning 
  genom 
  att 
  

   smälta 
  nyfrusen 
  hafsis, 
  märker 
  man 
  dock 
  snart, 
  att 
  detta 
  icke 
  

   är 
  fullt 
  riktigt, 
  i 
  det 
  att 
  nyfrusen 
  hafsis 
  innehåller 
  till- 
  

   räckligt 
  salt 
  för 
  en 
  menlig 
  inverkan 
  på 
  matlagningen. 
  Frå- 
  

   gan 
  har 
  för 
  polarfararn 
  en 
  ej 
  ringa 
  praktisk 
  betydelse 
  och 
  

   har 
  ofta 
  varit 
  föremål 
  för 
  meningsutbyte 
  i 
  arktiska 
  skrifter. 
  

   Man 
  har 
  funnit, 
  att, 
  medan 
  nybildad 
  hafsis 
  är 
  salthaltig, 
  en 
  

   del 
  större 
  isblock 
  äro 
  nästan 
  saltfria. 
  Dessa 
  senare 
  äro 
  

   visserligen 
  ofta 
  af 
  glacialt 
  ursprung, 
  men 
  bevis 
  kunna 
  äf- 
  

   ven 
  anföras 
  derför, 
  att 
  man 
  ibland 
  träffar 
  verklig 
  saltsjöis. 
  

   som 
  vid 
  smältning 
  lemnar 
  ett 
  nästan 
  saltfritt 
  vatten. 
  För 
  att 
  

   utreda 
  frågan, 
  hafva 
  dr 
  Almqvist 
  och 
  jag 
  medelst 
  titrering 
  

   bestämt 
  salthalten 
  i 
  en 
  mängd 
  isprof. 
  Vi 
  hafva 
  härvid 
  funnit 
  : 
  

  

  att 
  den 
  nyfrusna 
  isen 
  alltid 
  är 
  mer 
  eller 
  mindre 
  salthaltig, 
  

   beroende 
  derpå, 
  att 
  håligheter 
  fylcla 
  med 
  saltvatten 
  vid 
  vattnets 
  

   frysning 
  blifva 
  qvar 
  i 
  ismassan 
  ; 
  

  

  att 
  dylik 
  is, 
  som 
  en 
  längre 
  tid 
  legat 
  öfver 
  vattenytan, 
  

   småningom 
  förlorar 
  sin 
  salthalt. 
  De 
  med 
  mättad 
  saltlösning 
  

  

  