﻿NORDENSKIÖLD, 
  RAPPORTER 
  TILL 
  OSCAR 
  DICKSON. 
  

  

  och 
  den 
  fjerde 
  kl. 
  9 
  e. 
  ni. 
  —2 
  f. 
  m. 
  Vakterna 
  gingo 
  i 
  tur 
  mellan 
  

   expeditionens 
  vetenskapsmän 
  och 
  officerare. 
  Härtill 
  kommo 
  

   2:dre 
  maskinisten 
  Nordström 
  och 
  matrosen 
  Lundgren. 
  Den 
  

   sistnämnde 
  hade 
  redan 
  innan 
  han 
  utsågs 
  till 
  deltagare 
  visat 
  

   sin 
  håg 
  för 
  dylika 
  arbeten 
  genom 
  att 
  föra 
  en 
  meteorologisk 
  

   dagbok 
  för 
  egen 
  räkning. 
  De 
  vaktskyldiges 
  antal 
  var 
  således 
  

   1-1 
  stycken, 
  h 
  varigenom, 
  då 
  fyra 
  vakter 
  kommo 
  på 
  h 
  varje 
  dygn, 
  

   en 
  lämplig 
  förskjutning 
  af 
  vakten 
  åvägabragtes. 
  Att 
  under 
  

   mörker, 
  yrväder 
  och 
  en 
  köld 
  af 
  ända 
  till 
  — 
  45° 
  gå 
  en 
  och 
  en 
  

   half 
  kilometer 
  af 
  och 
  an 
  och 
  under 
  mellantiden 
  vistas 
  fem 
  

   timmar 
  å 
  rad 
  i 
  ett 
  af 
  is 
  uppfördt 
  trångt 
  hus, 
  der 
  temperaturen 
  

   långa 
  tider 
  sjönk 
  till 
  — 
  17° 
  och 
  vanligen 
  var 
  under 
  — 
  12°, 
  

   var 
  besvärligt 
  nog, 
  men 
  tycktes 
  icke 
  utöfva 
  något 
  menligt 
  in- 
  

   flytande 
  på 
  deltagarnes 
  helsa. 
  För 
  mig 
  personligen 
  föreföll 
  

   det, 
  som 
  om 
  detta 
  nödtvungna 
  afbrott 
  på 
  det 
  enformiga, 
  af 
  

   inga 
  svårare 
  missöden 
  och 
  obehag 
  störda 
  lifvet 
  om 
  bord 
  skulle 
  

   hafva 
  varit 
  en 
  kanske 
  ej 
  alltid 
  välsmakande, 
  men 
  alltid 
  ytterst 
  

   välgörande 
  krydda 
  af 
  verkligt 
  helsobringande 
  inflytande 
  på 
  

   kropp 
  och 
  själ. 
  

  

  Det 
  enda 
  uppehåll, 
  som 
  under 
  de 
  fyra 
  månaderna 
  före- 
  

   kommo, 
  voro 
  julaftonen 
  kl. 
  6 
  — 
  10 
  e. 
  m. 
  och 
  juldagen 
  kl. 
  3 
  — 
  4 
  

   oc 
  h 
  9 
  — 
  10 
  e. 
  m. 
  Våra 
  magnetiska 
  iakttagelser 
  från 
  detta 
  ställe 
  

   kunna 
  derför 
  i 
  fullständighet 
  täfla 
  med 
  iakttagelserna 
  under 
  

   den 
  svenska 
  öfvervintringen 
  1872 
  — 
  73 
  vid 
  Mossel-bay 
  och 
  den 
  

   österrikisk-ungerska 
  expeditionens 
  1873 
  — 
  74, 
  d. 
  v. 
  s. 
  med 
  de 
  

   tvänne 
  fullständigaste 
  magnetiska 
  observationsföljder 
  man 
  har 
  

   från 
  polartrakterna. 
  

  

  Vårt 
  ishus, 
  eller 
  »tintinjaranga», 
  såsom 
  tschuktscherna 
  

   kallade 
  det, 
  låg 
  helt 
  nära 
  tschuktschbyn 
  Pitlekaj. 
  Invånarne 
  

   i 
  denna 
  by 
  betraktade 
  i 
  början 
  våra 
  arbeten 
  med 
  misstroende 
  

   och 
  satte 
  dem 
  i 
  sammanhang 
  med 
  Menkas 
  prat 
  om 
  blifvande 
  

   öfversvämningar. 
  Sedermera 
  lugnades 
  dessa 
  farhågor 
  något, 
  

   isynnerhet 
  sedan 
  vi 
  för 
  tillfredsställandet 
  af 
  nyfikenheten 
  låtit 
  

   en 
  eller 
  annan 
  titta 
  in 
  i 
  vår 
  af 
  en 
  fotogenlampa 
  och 
  stearin- 
  

   ljus 
  upplysta, 
  i 
  deras 
  tanke 
  oändligt 
  praktfulla 
  issal 
  och 
  fram- 
  

   för 
  allt 
  sedan 
  vi 
  derstädes 
  under 
  de 
  svåraste 
  yrvädren 
  herber- 
  

   gerat 
  en 
  eller 
  annan 
  vilsekommen 
  vandringsman. 
  

  

  Iakttagelser 
  öfver 
  norrsken. 
  

  

  Norrskenet 
  är, 
  såsom 
  bekant, 
  en 
  på 
  samma 
  gång 
  kosmisk 
  

   och 
  terrestrisk 
  företeelse. 
  Det 
  är 
  nämligen 
  å 
  ena 
  sidan 
  bundet 
  

  

  