﻿V 
  EG 
  Å- 
  EXPEDIT 
  1 
  OXENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  7ft 
  

  

  vid 
  jordens 
  luftkrets 
  och 
  står 
  i 
  nära 
  sammanhang 
  med 
  jord- 
  

   magnetismen, 
  men 
  å 
  andra 
  sidan 
  är 
  det 
  beroende 
  af 
  vissa 
  till 
  

   deras 
  natur 
  ännu 
  föga 
  kända 
  förändringar, 
  hvilka 
  vid 
  mer 
  

   eller 
  mindre 
  regelbundet 
  återkommande 
  tider 
  inträffa 
  i 
  solens 
  

   hölje 
  och 
  för 
  oss 
  gifva 
  sig 
  till 
  känna 
  genom 
  bildningen 
  af 
  sol- 
  

   fläckar. 
  Åtskilliga 
  vetenskapsmän 
  hafva 
  till 
  och 
  med 
  stält 
  

   norrskenens 
  uppträdande 
  i 
  samband 
  med 
  kosmiska 
  ämnen, 
  

   som 
  i 
  stoftform 
  från 
  verldsalltet 
  nedfalla 
  till 
  jordytan. 
  Obe- 
  

   roende 
  af 
  norrskenets 
  för 
  nordbon 
  så 
  välkända 
  färgprakt 
  för- 
  

   läna 
  dessa 
  förhållanden 
  en 
  ytterligare 
  betydelse 
  åt 
  denna 
  före- 
  

   teelse, 
  och 
  knappast 
  någon 
  färd 
  har 
  af 
  vetenskapsmän 
  företagits 
  

   till 
  den 
  höga 
  nordens 
  obygder, 
  som 
  ej 
  bland 
  önskningsmålen 
  

   för 
  sina 
  forskningar 
  uppstält 
  nya 
  bidrag 
  till 
  utredande 
  af 
  norr- 
  

   skenets 
  rätta 
  natur. 
  Om 
  jag 
  undantager 
  de 
  mätningar 
  och 
  

   mästerliga 
  teckningar, 
  för 
  hvilka 
  vi 
  hafva 
  att 
  tacka 
  den 
  franska 
  

   expeditionen 
  till 
  Norge 
  och 
  Spetsbergen 
  med 
  la 
  Recherche 
  år 
  

   1838 
  — 
  39, 
  kapten 
  Weyprechts 
  arbeten 
  under 
  den 
  österrikiska 
  

   expeditionen 
  till 
  Frans 
  Josefs 
  land 
  1872 
  — 
  74, 
  dr 
  Wijkanders 
  

   spektralundersökningar 
  under 
  den 
  svenska 
  öfvervintringen 
  vid 
  

   Mosselbay 
  och 
  professor 
  Lemströms 
  under 
  hans 
  resa 
  till 
  Lapp- 
  

   land, 
  måste 
  man 
  dock 
  medge, 
  att 
  de 
  flesta 
  arktiska 
  expedi- 
  

   tioners 
  bidrag 
  till 
  lösande 
  af 
  detta 
  vetenskapliga 
  spörsmål 
  för- 
  

   nämligast 
  inskränkt 
  sig 
  till 
  norrskensförteckningar 
  och 
  mer 
  

   eller 
  mindre 
  lyckade 
  beskrifningar 
  öfver 
  företeelsens 
  ljusprakt 
  I 
  , 
  

   Det 
  var 
  så 
  mycket 
  mindre 
  att 
  vänta, 
  att 
  expeditionen 
  med 
  

   Vega, 
  i 
  händelse 
  öfvervintring 
  ifrågakomme, 
  skulle 
  bilda 
  ett 
  

   undantag 
  i 
  detta 
  hänseende, 
  som 
  dess 
  färd 
  inträffade 
  under 
  

   ett 
  af 
  de 
  år, 
  om 
  hvilket 
  man 
  på 
  förhand 
  visste, 
  att 
  det 
  skulle 
  

   blifva 
  ett 
  norrskensminimum-år. 
  Just 
  denna 
  omständighet 
  har 
  

   dock 
  medgifvit 
  mig 
  att 
  i 
  en 
  särdeles 
  lämpligt 
  belägen 
  trakt 
  

   studera 
  denna 
  naturföreteelse 
  under 
  oväntadt 
  gynsamma 
  om- 
  

   ständigheter. 
  De 
  ljusbågar, 
  som 
  äfven 
  i 
  Skandinavien 
  oftast 
  

   utgöra 
  utgångspunkten 
  för 
  strålnorrskenen, 
  hafva 
  nämligen 
  

   här 
  visat 
  sig 
  ofördunklade 
  af 
  norrskenets 
  mera 
  praktfulla 
  for- 
  

   mer, 
  och 
  man 
  har 
  sålunda 
  ostörd 
  af 
  biomständigheter 
  kunnat 
  

   egna 
  sig 
  åt 
  insamlande 
  af 
  bidrag 
  till 
  utredande 
  af 
  dessa 
  ljus- 
  

   bågars 
  rätta 
  natur. 
  Samtidigt 
  med 
  denna 
  berättelse 
  afsänder 
  

   jag 
  en 
  för 
  Vetenskapsakademiens 
  skrifter 
  afsedd 
  uppsats 
  »Bi- 
  

   drag 
  till 
  kännedom 
  om 
  norrskenens 
  läge 
  i 
  rymden», 
  i 
  hvilken 
  

  

  1 
  Hufvudsakligaste 
  orsaken 
  härtill 
  ligger 
  i 
  den 
  omständigheten, 
  att 
  de 
  

   engelska 
  och 
  amerikanska 
  expeditionerna 
  oftast 
  öfvervintrat 
  i 
  trakter, 
  som 
  

   legat 
  innanför 
  det 
  bälte 
  på 
  norra 
  halfklotet, 
  der 
  norrskenen 
  uppträda 
  starkast 
  

   utvecklade. 
  

  

  