﻿80 
  NORDENSKIÖLD, 
  R 
  APPORT 
  ER 
  TILL 
  OSCAR 
  DICKSON. 
  

  

  jag 
  lemnar 
  en 
  af 
  kartor 
  och 
  teckningar 
  beledsagad 
  utförlig 
  

   redogörelse 
  för 
  de 
  norrskensiakttagelser 
  vi 
  gjort 
  härstädes. 
  

   Af 
  denna 
  uppsats 
  synes, 
  att 
  norrskenet 
  under 
  vintern 
  1878 
  — 
  79 
  

   aldrig 
  uppträdde 
  med 
  de 
  praktfulla 
  strålband 
  eller 
  stråldra- 
  

   perier, 
  som 
  vi 
  äro 
  så 
  vana 
  vid 
  i 
  Skandinavien, 
  utan 
  alltid 
  i 
  

   form 
  af 
  ljussvaga, 
  till 
  läget 
  timme 
  efter 
  timme, 
  dag 
  efter 
  dag- 
  

   oförändrade 
  ljusbågar. 
  Dessa 
  syntes 
  i 
  stället 
  härstädes 
  ständigt, 
  

   då 
  himlahvalfvet 
  ej 
  var 
  molnhöljdt, 
  och 
  då 
  norrskensbågarnes 
  

   svaga 
  ljus 
  ej 
  fördunklades 
  af 
  solens 
  eller 
  fullmånens 
  strålar. 
  

  

  Genom 
  talrika 
  under 
  vinterns 
  lopp 
  anstälda 
  mätningar 
  

   på 
  dessa 
  ljusbågars 
  höjd, 
  utbredning 
  och 
  läge 
  tror 
  jag 
  mig 
  

   kunna 
  sluta: 
  

  

  Att 
  vårt 
  jordklot 
  äfven 
  under 
  norrskensminimum-år 
  är 
  

   prydt 
  med 
  en 
  nästan 
  ständig 
  enkel, 
  dubbel 
  eller 
  flerdubbel 
  

   ljuskrans, 
  hvars 
  inre 
  kant 
  under 
  vintern 
  1878 
  — 
  79 
  vanligen 
  

   haft 
  en 
  höjd 
  öfver 
  jordytan 
  af 
  ungefär 
  3 
  /i 
  o 
  jordradier, 
  hvars 
  

   midt, 
  »norrskenspolen», 
  varit 
  belägen 
  på 
  den 
  jordradie, 
  som 
  

   råkar 
  jordytan 
  ungefär 
  vid 
  81° 
  n. 
  bredd 
  och 
  80° 
  vestl. 
  längd 
  

   från 
  Greenwich 
  1 
  och 
  h 
  vilken 
  med 
  en 
  tvärgenomskärning 
  af 
  

   0,3 
  jordradier 
  utbredt 
  sig 
  i 
  en 
  plan 
  vinkelrät 
  mot 
  den 
  jord- 
  

   radie, 
  som 
  träffar 
  kretsens 
  medelpunkt. 
  

  

  Denna 
  ljuskrans 
  står 
  i 
  samma 
  förhållande 
  till 
  Skandina- 
  

   viens 
  strål- 
  och 
  draperinorrsken, 
  som 
  passad- 
  och 
  monsunvin- 
  

   darne 
  i 
  södern 
  till 
  nordens 
  oregelbundna 
  vindar 
  och 
  stormar. 
  

   Dess 
  ljus 
  är 
  aldrig 
  stråldeladt, 
  utan 
  snarlikt 
  det 
  ljus, 
  som 
  

   gått 
  igenom 
  en 
  mattslipad 
  glasskifva. 
  Då 
  norrskenet 
  blir 
  

   starkare, 
  förändras 
  ljuskransens 
  omfång, 
  man 
  ser 
  dubbla 
  eller 
  

   flerdubbla 
  bågar, 
  oftast 
  belägna 
  i 
  samma 
  plan 
  och 
  med 
  gemen- 
  

   sam 
  medelpunkt, 
  och 
  strålkastning 
  äger 
  rum 
  mellan 
  de 
  olika 
  

   bågarne. 
  Sällan 
  ser 
  man 
  bågar, 
  som 
  ligga 
  oregelbundet 
  till 
  

   h 
  varandra 
  och 
  korsa 
  hvarandra. 
  

  

  Synområdet 
  för 
  den 
  vanliga 
  bågen- 
  är 
  begränsad 
  inom 
  tvänne 
  

   kretsar, 
  som 
  dragas 
  på 
  jordytan 
  med 
  norrskenspolen 
  till 
  midt 
  

   och 
  radier 
  mätta 
  på 
  jordens 
  rundning 
  af 
  8° 
  och 
  28°. 
  Det 
  berör 
  

   endast 
  obetydligt 
  länder 
  bebodda 
  af 
  folk 
  med 
  europeiskt 
  ur- 
  

   sprung 
  (nordligaste 
  Sverige, 
  Norge, 
  Finland, 
  Island 
  och 
  danska 
  

   Grönland), 
  och 
  äfven 
  midt 
  i 
  detta 
  område 
  finnes 
  ett 
  öfver 
  

  

  1 
  Således 
  ej 
  vid 
  den 
  magnetiska 
  polen, 
  utan 
  vid 
  ett 
  ställe 
  mellan 
  denna 
  

   och 
  nordpolen, 
  som 
  kunde 
  kallas 
  norrshcnspolcn. 
  Den 
  plan, 
  i 
  hvilken 
  ljus- 
  

   kransen 
  ligger, 
  skär 
  den 
  jordradie, 
  som 
  går 
  genom 
  kransens 
  medelpunkt, 
  

   något 
  under 
  jordytan. 
  

  

  - 
  Under 
  förutsättning 
  att 
  den 
  ej 
  mer 
  kan 
  tydligt 
  urskiljas, 
  då 
  dess 
  höjd- 
  

   punkt 
  ligger 
  endast 
  4° 
  öfver 
  horisonten. 
  

  

  