﻿90 
  NORDENSKIÖLD, 
  RAPPORTER 
  TILL 
  OSr.iL 
  DIGICSOK. 
  

  

  vest-Sibiriens 
  kustland. 
  Men 
  derjemte 
  träffas 
  här 
  en 
  oväntad 
  

   mängd 
  egendomliga 
  arter, 
  t. 
  ex. 
  den 
  amerikanska 
  ejdern 
  (So- 
  

   materia 
  v-ntgrnm); 
  en 
  svanlik 
  gås, 
  helt 
  hvit 
  med 
  svarta 
  ving- 
  

   pennor; 
  en 
  gråbrun 
  gås 
  med 
  yfvig 
  gulhvit 
  fjäderbeklädnad 
  på 
  

   nacken; 
  en 
  på 
  hufvudet 
  synnerligen 
  grant 
  i 
  sammetssvart, 
  

   hvitt 
  och 
  grönt 
  tecknad 
  Fuligula-art; 
  den 
  vackert 
  tecknade, 
  

   sällsynta 
  Larus 
  Bossi: 
  en 
  liten 
  brun 
  snäppa 
  med 
  skedlikt 
  ut- 
  

   vidgad 
  näbbspets; 
  några 
  vackra 
  sångare, 
  deribland 
  Sylvia 
  

   Eversmanni, 
  som 
  under 
  några 
  dagar 
  förekom 
  i 
  stora 
  skaror 
  

   vid 
  kusten, 
  förmodligen 
  på 
  väg 
  till 
  kläckningsställen 
  längre 
  

   norr 
  ut, 
  eller 
  i 
  väntan 
  på 
  att 
  busksnåren 
  i 
  det 
  inre 
  af 
  landet 
  

   skulle 
  blifva 
  snöfria, 
  Dessutom 
  utmärka 
  sig 
  enligt 
  löjtnant 
  

   Nordqvist 
  äfven 
  en 
  del 
  af 
  de 
  rent 
  skandinaviska 
  formerna 
  här 
  

   genom 
  mindre 
  betydande 
  olikheter 
  i 
  färgteckning 
  och 
  stor- 
  

   lek 
  m. 
  m. 
  

  

  Flere 
  af 
  de 
  på 
  Tschuktsch-halfön 
  insamlade 
  foglarne 
  

   tyckas, 
  så 
  vidt 
  man 
  kan 
  döma 
  af 
  de 
  skrifter 
  vi 
  haft 
  tillgång 
  

   till, 
  vara 
  fullkomligt 
  nya 
  för 
  Sibiriens 
  fauna, 
  När 
  det 
  hem- 
  

   förda 
  förrådet 
  af 
  skinn, 
  skelett 
  och 
  anteckningar 
  hunnit 
  be- 
  

   arbetas, 
  hoppas 
  jag 
  derför, 
  att 
  löjtnant 
  Nordqvist 
  på 
  detta 
  så 
  

   väl 
  för 
  vetenskapsmannen 
  som 
  för 
  jägaren 
  fängslande 
  område 
  

   skall 
  kunna 
  lemna 
  ett 
  värderikt 
  bidrag 
  till 
  kännedomen 
  om 
  

   Sibiriens 
  djurlif. 
  

  

  Äfven 
  däggdjursfaunan 
  är 
  här 
  artrikare 
  än 
  i 
  de 
  högnor- 
  

   diska 
  trakter 
  vi 
  förut 
  besökt, 
  h 
  vilket 
  har 
  sin 
  naturliga 
  för- 
  

   klaring 
  i 
  den 
  omständigheten, 
  att 
  Tschuktsch-halfön 
  sam- 
  

   manhänger 
  med 
  ett 
  stort 
  skogrikt 
  och 
  bördigt 
  fastland, 
  från 
  

   hvilket 
  invandringar 
  mot 
  norden 
  obehindradt 
  kunna 
  försiggå. 
  

   En 
  redogörelse 
  för 
  den 
  kan 
  dock 
  först 
  framdeles 
  lemnas. 
  

  

  En 
  egendomlig 
  dragningskraft 
  för 
  polarfararn 
  hafva 
  de 
  

   högre 
  djurformer, 
  som 
  jemte 
  honom 
  våga 
  trotsa 
  polarnattens 
  

   köld 
  och 
  mörker. 
  Rörande 
  dessa 
  har 
  löjtnant 
  Nordqvist 
  med- 
  

   deladt 
  följande: 
  

  

  »Det 
  vanligaste 
  på 
  Tschuktsch-halföns 
  nordkust 
  om 
  vin- 
  

   tern 
  synliga 
  däggdjuret 
  är 
  haren. 
  Den 
  skiljer 
  sig 
  något 
  från 
  

   den 
  i 
  Skandinavien 
  förekommande 
  fjellharen 
  (Lepus 
  borealis 
  

   Lillj.) 
  genom 
  sin 
  ansenligare 
  storlek 
  1 
  och 
  de 
  icke 
  så 
  hastigt 
  

   afsmalnande 
  näsbenen. 
  Oftast 
  träffas 
  den 
  uti 
  flockar 
  af 
  5 
  eller 
  

   stycken 
  på 
  de 
  endast 
  af 
  ett 
  tunt 
  snölager 
  betäckta 
  kullarne 
  

   i 
  granskapet 
  af 
  tälten, 
  oaktadt 
  de 
  hungriga 
  hundskaror 
  som 
  

   der 
  krin^strvka.» 
  

  

  1 
  Vigten 
  går 
  ofta 
  till 
  14 
  skålpund. 
  

  

  