﻿VEGA-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  97 
  

  

  betydelsefulla 
  fråga, 
  öfvergå 
  till 
  en 
  fortsättning 
  af 
  den 
  egent- 
  

   liga 
  reseberättelsen. 
  

  

  Uppbrott 
  och 
  afresa. 
  

  

  Sedan 
  ankaret 
  lyftats, 
  eller 
  rättare 
  sedan 
  de 
  förtöjningar 
  

   kastats 
  loss, 
  med 
  hvilka 
  Vega 
  under 
  vintern 
  varit 
  bunden 
  vid 
  

   den 
  stora 
  grundis, 
  som 
  bildat 
  vårt 
  trogna 
  och 
  säkra 
  skydd 
  

   mot 
  de 
  våldsammaste 
  stormar 
  och 
  ispressningar, 
  ångade 
  Vega 
  

   ett 
  par 
  kilometer 
  mot 
  NV 
  för 
  att 
  kringgå 
  några 
  isfält, 
  derpå 
  

   stäldes 
  kosan 
  längs 
  stranden 
  mot 
  Asiens 
  östra 
  udde, 
  Ostkap. 
  

   Vår 
  seglats 
  försvårades 
  ej 
  vidare 
  af 
  is, 
  men 
  väl 
  af 
  tjocka, 
  som 
  

   hindrade 
  oss 
  att 
  tydligt 
  urskilja 
  det 
  här 
  temligen 
  höga 
  kust- 
  

   landets 
  utseende. 
  

  

  När 
  dimman 
  då 
  och 
  då 
  lättade 
  sågo 
  vi, 
  att 
  äfven 
  här 
  på 
  

   många 
  ställen 
  funnos 
  likartade 
  ruinlika 
  klippbildningar 
  som 
  

   de, 
  hvilka 
  förut 
  mött 
  oss 
  flerestädes 
  vid 
  Ost-Sibiriens 
  nord- 
  

   kust. 
  Dessa 
  likna 
  lemningar 
  efter 
  städer, 
  som 
  en 
  gång 
  haft 
  

   att 
  uppvisa 
  otaliga 
  palats 
  och 
  tempelbygnader, 
  af 
  hundratals 
  

   fots 
  höjd 
  och 
  omätlig 
  utsträckning. 
  De 
  bilda 
  det 
  enda 
  natur- 
  

   sköna 
  drag 
  i 
  de 
  landskap, 
  vi 
  under 
  denna 
  resa 
  färdats 
  förbi. 
  

   I 
  afseende 
  på 
  det 
  natursköna, 
  det 
  pittoreska 
  är 
  nämligen 
  Si- 
  

   biriens 
  nordkust 
  mycket 
  sämre 
  lottad 
  än 
  Spetsbergen 
  med 
  dess 
  

   djupa 
  fjordar 
  bekransade 
  af 
  branta, 
  svarta, 
  praktfullt 
  formade 
  

   berg 
  och 
  bländande 
  hvita 
  eller 
  asurblåa 
  isbräer. 
  Ej 
  heller 
  har 
  

   Asiens 
  nordkust 
  någonsin 
  blifvit 
  af 
  nutida 
  eller 
  forntida 
  gla- 
  

   cierer 
  så 
  sönderstyckad 
  i 
  fjordar 
  och 
  klippor 
  som 
  Grönland, 
  

   Spetsbergen 
  och 
  nordliga 
  Norge. 
  På 
  hela 
  den 
  ofantliga 
  sträckan 
  

   mellan 
  Hvita 
  hafvet 
  och 
  Berings 
  sund 
  finnes 
  t. 
  ex. 
  för 
  det 
  

   närvarande 
  ej 
  en 
  enda 
  till 
  hafvet 
  gående 
  isbrä, 
  och 
  Sibiriens 
  

   nordkust 
  är 
  om 
  hösten 
  nästan 
  is- 
  och 
  snöfri. 
  Endast 
  i 
  de 
  höga 
  

   bergen 
  på 
  östra 
  sidan 
  af 
  Tajmyr-halfön 
  och 
  mellan 
  Berings 
  

   sund 
  och 
  Kap 
  Jakan 
  ser 
  man 
  dalar, 
  som 
  äro 
  snöfylda 
  ända 
  

   till 
  senhösten. 
  Ovisst 
  är 
  i 
  alla 
  fall, 
  om 
  någon 
  af 
  dessa 
  utgör 
  

   strömfåran 
  för 
  en 
  verklig 
  isbrä. 
  Denna 
  vore 
  i 
  alla 
  händelser 
  

   ytterst 
  oansenlig 
  och 
  skulle 
  afslutas 
  på 
  en 
  betydlig 
  höjd 
  öfver 
  

   hafsytan. 
  Likaledes 
  träffar 
  man 
  härstädes 
  icke 
  några 
  verkliga 
  

   snötoppar 
  eller 
  året 
  om 
  snötäckta 
  bergshöjder, 
  oaktadt 
  en 
  del 
  

   berg 
  (t. 
  ex. 
  bergen 
  på 
  vestra 
  sidan 
  om 
  Koljutschin 
  bay) 
  nå 
  

   en 
  höjd 
  af 
  ett 
  par 
  tusen 
  fot 
  och 
  deröfver. 
  Om 
  det 
  från 
  berg- 
  

   studier 
  i 
  sydligare 
  trakter 
  lånade 
  begreppet 
  snögräns 
  är 
  fullt 
  

   tillämpligt 
  på 
  länder 
  i 
  den 
  höga 
  norden, 
  hvilket 
  icke 
  torde 
  

  

  7 
  

  

  