﻿106 
  NORDENSKIÖLD, 
  RAPPORTER 
  TILL 
  OSCAR 
  DICKSON. 
  

  

  föga 
  missformad. 
  De 
  flesta 
  voro 
  medelstora, 
  sågo 
  friska 
  och 
  

   välmående 
  ut 
  utan 
  någon 
  påfallande 
  magerhet 
  eller 
  fetma. 
  

   Fötter 
  och 
  händer 
  voro 
  små. 
  Folket 
  var 
  renligare 
  än 
  tschuk- 
  

   tscherna, 
  och 
  en 
  viss 
  prydlighet 
  och 
  ordning 
  rådde 
  i 
  deras 
  

   små 
  tält, 
  hvilkas 
  golf 
  voro 
  täckta 
  med 
  mattor 
  af 
  flätade 
  växter. 
  

  

  Jämte 
  allehanda 
  af 
  amerikanare 
  förvärfvade 
  jern 
  redskap, 
  

   bland 
  annat 
  bakladdningsgevär, 
  revolvrar, 
  yxor, 
  begagnade 
  

   man 
  båge 
  och 
  pilar, 
  fogelkastspjut, 
  båtshake 
  af 
  ben 
  och 
  åt- 
  

   skilliga 
  redskap 
  af 
  sten. 
  Isynnerhet 
  voro 
  metredskapen 
  för- 
  

   färdigade 
  på 
  ett 
  särdeles 
  konstfärdigt 
  sätt 
  af 
  olika 
  ben- 
  och 
  

   stensorter, 
  glasperlor, 
  röda 
  hudbitar 
  af 
  foglar 
  o. 
  s. 
  v., 
  h 
  vilka 
  

   med 
  tåga 
  af 
  hvalbard 
  hopfogats 
  till 
  gestalten 
  af 
  vissa 
  insekter 
  

   och 
  som 
  således 
  tycktes 
  vara 
  ämnade 
  att 
  begagnas 
  som 
  lax- 
  

   metkrokar 
  hos 
  oss. 
  Eld 
  uppgjordes 
  dels 
  med 
  flinta 
  och 
  fnöske, 
  

   dels 
  med 
  elddrill. 
  Många 
  brukade 
  äfven 
  amerikanska 
  tänd- 
  

   stickor. 
  Den 
  båge, 
  hvarmed 
  elddrillen 
  kringdrefs, 
  var 
  ofta 
  af 
  

   elfenben 
  och 
  rikt 
  utskuren 
  med 
  allehanda 
  jagtbilder. 
  Deras 
  

   redskap 
  voro 
  bättre 
  utskurna, 
  piydligare 
  och 
  rikligare 
  färgade 
  

   än 
  tschuktschernas. 
  Folket 
  var 
  mer 
  välmående 
  och 
  ägare 
  af 
  

   ett 
  större 
  antal 
  skinnfarkoster, 
  såväl 
  kaj 
  åker 
  som 
  umiaker. 
  

   Alla 
  äldre 
  berättelser 
  öfverensstämma 
  deri, 
  att 
  tschuktscherna 
  

   en 
  gång 
  varit 
  en 
  af 
  de 
  andra 
  vilda 
  stammarne 
  erkänd 
  stor- 
  

   makt 
  i 
  dessa 
  trakter, 
  men 
  allt 
  från 
  nutiden 
  tyder 
  på, 
  att 
  denna 
  

   stormaktstid 
  är 
  slut. 
  En 
  viss 
  aktning 
  för 
  dem 
  tyckes 
  dock 
  

   fortfarande 
  råda 
  bland 
  kringliggande 
  folk. 
  

  

  Infödingarne 
  voro, 
  sedan 
  det 
  första 
  misstroendet 
  gifvit 
  

   vika, 
  vänliga 
  och 
  tillmötesgående, 
  ärliga, 
  ehuru 
  benägna 
  till 
  

   tiggeri 
  och 
  mycket 
  pratande 
  vid 
  byteshandeln. 
  Någon 
  höf- 
  

   ding 
  tycktes 
  ej 
  finnas 
  bland 
  dem: 
  fullkomlig 
  jämnlikhet 
  rådde, 
  

   och 
  qvinnan 
  tycktes 
  ej 
  intaga 
  någon 
  ställning 
  underordnad 
  

   mannens. 
  Barnen 
  voro 
  höfviska 
  och 
  hvad 
  vi 
  skulle 
  kalla 
  väl 
  

   uppfostrade, 
  oaktadt 
  de 
  ej 
  erhållit 
  någon 
  uppfostran 
  alls. 
  Alla 
  

   voro 
  hedningar. 
  Bristande 
  tid 
  och 
  språkkunskap 
  hindrade 
  oss 
  

   dock 
  att 
  taga 
  reda 
  på 
  deras 
  religiösa 
  föreställningar, 
  ifall 
  

   man 
  med 
  ett 
  dylikt 
  namn 
  kan 
  beteckna 
  den 
  grofva 
  vidskepelse, 
  

   åt 
  hvilken 
  de 
  tycktes 
  hängifva 
  sig. 
  De 
  äro 
  mindre 
  begifna 
  på 
  

   bränvin 
  än 
  tschuktscherna. 
  All 
  bränvinshandel 
  med 
  vildarne 
  

   lär 
  för 
  öfrigt 
  på 
  amerikanska 
  sidan 
  vara 
  ej 
  allenast 
  förbjuden, 
  

   utan 
  förbjuden 
  på 
  det 
  sätt, 
  att 
  lagen 
  efterlefves. 
  

  

  Under 
  vår 
  vistelse 
  vid 
  Tschuktsch-halfön 
  var 
  min 
  tillgång 
  

   på 
  lämpliga 
  bytesmedel 
  mycket 
  ringa. 
  Jag 
  hade 
  fördenskull 
  

   derstädes 
  ofta 
  svårt 
  nog 
  att 
  förmå 
  en 
  tschuktsch 
  afstå 
  de 
  

   nusgerådssaker, 
  som 
  jag 
  önskade 
  förvärfva. 
  Här 
  deremot 
  var 
  

  

  