﻿VEG 
  A-EXPEDITIONENS 
  VE 
  T 
  E 
  NS 
  K 
  APL 
  IG 
  A 
  ARB 
  ETEN. 
  113 
  

  

  eller 
  skelett 
  af 
  de 
  många 
  här 
  förekommande 
  märkvärdiga 
  

   däggdjur, 
  äfvensom 
  att 
  jämföra 
  öns 
  nuvarande 
  beskaffenhet, 
  

   sedan 
  hon 
  under 
  snart 
  halftannat 
  århundrade 
  varit 
  nog 
  sko- 
  

   ningslöst 
  utsatt 
  för 
  menniskornas 
  jagt- 
  och 
  roflust, 
  med 
  den 
  

   lifliga 
  och 
  målande 
  beskrifning, 
  Steller 
  lemnar, 
  som 
  föranledde 
  

   mig 
  att 
  intaga 
  ett 
  besök 
  på 
  ön 
  i 
  expeditionens 
  reseplan. 
  De 
  

   underrättelser, 
  jag 
  på 
  Bering-ön 
  erhöll 
  ur 
  amerikanska 
  tid- 
  

   ningar 
  om 
  den 
  oro 
  vår 
  öfvervintring 
  väckt 
  i 
  Europa, 
  hindrade 
  

   mig 
  visserligen 
  att 
  uppehålla 
  mig 
  här 
  så 
  länge 
  som 
  jag 
  skulle 
  

   önskat, 
  men 
  i 
  alla 
  fall 
  blef 
  vårt 
  utbyte 
  af 
  samlingar 
  och 
  iakt- 
  

   tagelser 
  öfvermåttan 
  rikligt. 
  

  

  Sedan 
  Stellers 
  tid 
  har 
  djurverlden 
  på 
  ön 
  undergått 
  ganska 
  

   väsentliga 
  förändringar. 
  

  

  Räfvar 
  eller 
  rättare 
  fjällrackor 
  förekommo 
  då 
  här 
  i 
  otrolig 
  

   mängd. 
  De 
  ej 
  allenast 
  uppåto 
  allt 
  något 
  så 
  när 
  ätbart, 
  som 
  

   lemnades 
  i 
  det 
  fria, 
  utan 
  trängde 
  sig 
  såväl 
  om 
  dagen 
  som 
  om 
  

   natten 
  in 
  i 
  husen 
  och 
  bortsläpade 
  allt 
  hvad 
  de 
  mäktade 
  med, 
  

   äfven 
  sådana 
  saker, 
  som 
  alls 
  icke 
  gagnade 
  dem, 
  såsom 
  knifvar, 
  

   käppar, 
  säckar, 
  skor 
  och 
  strumpor. 
  Man 
  måste 
  vid 
  förrätt- 
  

   ningar 
  utomhus 
  jaga 
  bort 
  dem 
  med 
  käppar, 
  och 
  de 
  blefvo 
  

   genom 
  den 
  slughet 
  och 
  list, 
  med 
  hvilken 
  de 
  visste 
  att 
  utföra 
  

   sina 
  tjufverier, 
  och 
  den 
  klokhet, 
  med 
  hvilken 
  de 
  förenade 
  sina 
  

   bemödanden 
  att 
  nå 
  mål, 
  som 
  de 
  ej 
  ensamma 
  kunde 
  vinna, 
  

   verkligt 
  farliga 
  skadedjur 
  för 
  de 
  skeppsbrutna. 
  Sedan 
  dess 
  

   hafva 
  tusen 
  och 
  åter 
  tusental 
  här 
  blifvit 
  af 
  pelsjägare 
  dödade. 
  

   Nu 
  äro 
  de 
  så 
  sällsynta, 
  att 
  vi 
  under 
  vår 
  härvaro 
  ej 
  sågo 
  ett 
  

   enda 
  djur. 
  De 
  qvarblifna 
  skola 
  för 
  öfrigt 
  numera 
  ej 
  bära 
  den 
  

   fordom 
  allmänna, 
  dyrbara 
  svartblåa 
  drägten, 
  utan 
  den 
  hvita, 
  

   som 
  är 
  föga 
  värdefull. 
  På 
  den 
  närbelägna 
  Koppar-ön 
  finnas 
  

   svartblåa 
  räfvar 
  fortfarande 
  i 
  temlig 
  mängd. 
  

  

  Af 
  Steller 
  och 
  hans 
  följeslagare 
  dödades 
  här 
  1741 
  — 
  42 
  700 
  

   sjöuttrar. 
  Detta 
  för 
  det 
  ytterst 
  dyrbara 
  pelsverket 
  berömda 
  

   djur 
  är 
  nu 
  helt 
  och 
  hållet 
  förjagadt 
  från 
  Bering-ön. 
  Af 
  sjö- 
  

   lejon 
  (Otaria 
  Stelleri), 
  som 
  förr 
  träffades 
  talrikt, 
  infinna 
  sig 
  nu 
  

   endast 
  enstaka 
  djur 
  jämte 
  sjöbjörnarna 
  (Otaria 
  ursina) 
  på 
  Be- 
  

   ring-öns 
  strandklippor, 
  och 
  slutligen 
  är 
  det 
  märkvärdigaste 
  af 
  

   alla 
  Bering-öns 
  forna 
  däggdjur, 
  den 
  stora 
  sjökon, 
  helt 
  och 
  

   hållet 
  utdödt. 
  

  

  Stellers 
  sjöko 
  (Bhijtina 
  Stelleri) 
  intog 
  på 
  sätt 
  och 
  vis 
  klöf- 
  

   dj 
  urens 
  plats 
  bland 
  hafsdäggdjuren. 
  Den 
  var 
  af 
  nötbrun 
  färg 
  

   och 
  täckt 
  med 
  hår, 
  som 
  sammanvuxit 
  till 
  en 
  ytterhud, 
  snarlik 
  

   barken 
  på 
  en 
  gammal 
  ek. 
  Dess 
  längd 
  uppgick 
  enligt 
  Steller 
  

   ända 
  till 
  35 
  fot 
  samt 
  dess 
  vigt 
  till 
  nära 
  500 
  centner. 
  Hufvu- 
  

  

  