﻿VEGA- 
  EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  115 
  

  

  sågo 
  för 
  omkring 
  25 
  år 
  sedan 
  vid 
  Tolstoj 
  mys, 
  på 
  östra 
  sidan 
  

   af 
  ön, 
  ett 
  för 
  dem 
  okändt 
  djur, 
  hvilket 
  framtill 
  var 
  mycket 
  

   tjockt, 
  baktill 
  afsmalnande, 
  hade 
  små 
  framfötter 
  och 
  visade 
  

   sig 
  med 
  en 
  längd 
  af 
  ungefär 
  15 
  fot 
  öfver 
  vattnet, 
  än 
  höjande 
  

   sig 
  upp, 
  än 
  hukande 
  sig 
  ned. 
  Det 
  blåste, 
  men 
  ej 
  genom 
  blås- 
  

   hål, 
  utan 
  genom 
  munnen, 
  som 
  var 
  något 
  utdragen. 
  Det 
  var 
  

   brunt 
  till 
  färgen 
  med 
  stora 
  ljusare 
  fläckar. 
  Det 
  hade 
  ingen 
  

   ryggfena, 
  men 
  när 
  det 
  böjde 
  sig 
  kunde 
  man 
  till 
  följd 
  af 
  dess 
  

   stora 
  magerhet 
  se 
  ryggradsutskotten. 
  Jag 
  anstälde 
  ett 
  omsorgs- 
  

   fullt 
  förhör 
  med 
  båda 
  sagesmannen. 
  Deras 
  berättelse 
  visade 
  

   full 
  öfverensstämmelse 
  och 
  tycktes 
  kunna 
  göra 
  anspråk 
  på 
  

   trovärdighet. 
  

  

  En 
  af 
  Alaska-kompaniets 
  hudgranskare, 
  herr 
  Osche, 
  bör- 
  

   dig 
  från 
  Lifland 
  och 
  för 
  det 
  närvarande 
  bosatt 
  på 
  Koppar-ön, 
  

   berättade 
  mig, 
  att 
  ben 
  af 
  sjöko 
  äfven 
  skulle 
  förekomma 
  på 
  

   Koppar-öns 
  vestra 
  sida. 
  Deremot 
  skola 
  dylika 
  ben 
  icke 
  träffas 
  

   på 
  den 
  lilla 
  längre 
  fram 
  beskrifna 
  holmen 
  utanför 
  kolonien, 
  

   oaktadt 
  ben 
  äro 
  allmänna 
  på 
  den 
  närbelägna 
  stranden 
  af 
  huf- 
  

   vudön. 
  Dessa 
  äro 
  de 
  sparsamma 
  underrättelser 
  jag 
  af 
  infö- 
  

   dingar 
  och 
  andra 
  i 
  trakten 
  bosatte 
  män 
  kunnat 
  insamla 
  om 
  

   detta 
  djur. 
  Deremot 
  lyckades 
  jag 
  hopbringa 
  en 
  mycket 
  stor 
  

   och 
  vacker 
  samling 
  af 
  skelettdelar. 
  

  

  När 
  jag 
  först 
  gjorde 
  bekantskap 
  med 
  européerna 
  på 
  ön, 
  

   så 
  sade 
  de, 
  att 
  föga 
  utsigt 
  fans 
  att 
  i 
  det 
  hänseendet 
  kunna 
  

   göra 
  några 
  större 
  samlingar. 
  Kompaniet 
  hade 
  nämligen 
  för- 
  

   gäfves 
  bjudit 
  150 
  rubel 
  för 
  ett 
  skelett. 
  Men 
  redan 
  då 
  jag 
  hade 
  

   varit 
  några 
  timmar 
  i 
  land, 
  fick 
  jag 
  veta, 
  att 
  större 
  eller 
  mindre 
  

   bensamlingar 
  funnos 
  här 
  och 
  der 
  i 
  infödingarnes 
  hyddor. 
  Dessa 
  

   uppköpte 
  jag, 
  med 
  afsigt 
  betalande 
  så, 
  att 
  säljaren 
  blef 
  mer 
  

   än 
  belåten 
  och 
  grannen 
  litet 
  afundsjuk. 
  En 
  stor 
  del 
  af 
  den 
  

   manliga 
  befolkningen 
  började 
  nu 
  på 
  det 
  ifrigaste 
  att 
  leta 
  efter 
  

   ben, 
  och 
  jag 
  hopbragte 
  på 
  detta 
  sätt 
  21 
  fastager, 
  stora 
  lådor 
  

   eller 
  tunnor 
  fylda 
  med 
  Khytina-ben, 
  deribland 
  många 
  mycket 
  

   betydliga 
  bensamlingar 
  från 
  samma 
  djur, 
  tvänne 
  hela, 
  särdeles 
  

   vackra, 
  samt 
  åtskilliga 
  mer 
  eller 
  mindre 
  skadade 
  hufvud- 
  

   skallar 
  o. 
  s. 
  v. 
  

  

  Rhytina-benen 
  ligga 
  ej 
  vid 
  vattenbrynet, 
  utan 
  på 
  en 
  med 
  

   tätt, 
  yppigt 
  gräs 
  bevuxen 
  strandvall 
  af 
  6 
  till 
  10 
  fots 
  höjd. 
  De 
  

   äro 
  vanligen 
  täckta 
  med 
  ett 
  lager 
  af 
  jord 
  och 
  grus 
  af 
  1 
  — 
  1 
  1 
  j 
  2 
  

   fots 
  tjocklek, 
  och 
  för 
  att 
  kunna 
  finna 
  upp 
  dem 
  måste 
  man, 
  då 
  

   det 
  vore 
  allt 
  för 
  mödosamt 
  att 
  upphacka 
  hela 
  gräsvallen, 
  med 
  

   ett 
  jernspett, 
  en 
  bajonett 
  eller 
  dylikt 
  undersöka 
  marken. 
  Man 
  

   lär 
  sig 
  snart 
  att 
  på 
  stöten 
  och 
  på 
  ljudets 
  beskaffenhet 
  skilja, 
  

  

  