﻿VEGA-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  117 
  

  

  af 
  oss 
  ett 
  i 
  hafvet 
  från 
  öns 
  norra 
  sida 
  utskjutande 
  näs, 
  som 
  

   utgör 
  ett 
  älsklingstillhåll 
  för 
  sjöbjörnar. 
  För 
  tillfället 
  voro, 
  

   enligt 
  den 
  helt 
  säkert 
  något 
  öfverdrifna 
  uppgift 
  vi 
  erhöllo, 
  

   200,000 
  djur 
  samlade 
  på 
  näset 
  och 
  närliggande 
  stränder. 
  Åt- 
  

   följda 
  af 
  våra 
  vägvisare 
  erhöllo 
  vi 
  tillstånd 
  att 
  krypa 
  tätt 
  in- 
  

   till 
  en 
  något 
  afsides 
  liggande 
  flock. 
  De 
  äldre 
  djuren 
  blefvo 
  i 
  

   början 
  något 
  oroliga, 
  då 
  de 
  märkte, 
  att 
  vi 
  kröpo 
  intill 
  dem, 
  

   men 
  snart 
  lugnade 
  de 
  sig 
  fullständigt, 
  och 
  vi 
  hade 
  nu 
  nöjet 
  

   af 
  ett 
  egendomligt 
  skådespel. 
  Vi 
  voro 
  de 
  enda 
  åskådarne. 
  

   Scenen 
  utgjordes 
  af 
  en 
  stenbelagd 
  af 
  skummande 
  bränningar 
  

   krusad 
  strand, 
  fonden 
  af 
  det 
  omätliga 
  hafvet 
  och 
  skåde- 
  

   spelarne 
  af 
  tusentals 
  underligt 
  formade 
  djur. 
  En 
  del 
  gamla 
  

   hanar 
  lågo 
  stilla 
  och 
  orörliga, 
  obekymrade 
  om 
  hvad 
  som 
  för- 
  

   siggick 
  kring 
  dem. 
  Andra 
  kröpo 
  på 
  sina 
  små 
  korta 
  ben 
  

   klumpigt 
  bland 
  strandens 
  stenar 
  eller 
  summo 
  med 
  otrolig 
  vig- 
  

   het 
  bland 
  bränningarne, 
  lekte, 
  smekte 
  hvarandra 
  och 
  grälade. 
  

   På 
  ett 
  ställe 
  stredo 
  tvänne 
  äldre 
  djur 
  med 
  ett 
  egendomligt 
  

   hväsande 
  läte 
  och 
  på 
  ett 
  sätt, 
  som 
  om 
  anfallet 
  och 
  försvaret 
  

   skulle 
  hafva 
  verkstälts 
  med 
  utstuderade 
  anfalls- 
  och 
  försvars- 
  

   ställningar. 
  På 
  ett 
  annat 
  försiggick 
  en 
  skenfäktning 
  mellan 
  

   ett 
  äldre 
  djur 
  och 
  en 
  unge. 
  Det 
  såg 
  ut 
  som 
  om 
  denne 
  skulle 
  

   fått 
  undervisning 
  i 
  fäktkonsten. 
  Ofverallt 
  kröpo 
  de 
  små 
  

   svarta 
  ungarne 
  beskäftigt 
  af 
  och 
  an 
  mellan 
  de 
  gamla, 
  då 
  och 
  

   då 
  bräkande 
  likt 
  lam 
  för 
  att 
  kalla 
  på 
  modren. 
  Ofta 
  qväfvas 
  

   ungarne 
  af 
  de 
  äldre, 
  då 
  dessa, 
  uppskrämda 
  af 
  någon 
  tillfällig- 
  

   het, 
  rusa 
  ut 
  i 
  hafvet. 
  Hundratals 
  döda 
  ungar 
  hittas 
  efter 
  ett 
  

   dylikt 
  alarm 
  på 
  stranden. 
  

  

  »Endast» 
  13,000 
  djur 
  hade 
  i 
  år 
  blifvit 
  dödade. 
  Deras 
  

   flådda 
  kroppar 
  lågo 
  hopade 
  i 
  gräset 
  på 
  stranden, 
  spridande 
  en 
  

   vidrig 
  lukt 
  vidt 
  och 
  bredt, 
  hvilket 
  dock 
  icke 
  bortskrämde 
  de 
  

   på 
  det 
  närbelägna 
  näset 
  liggande 
  kamraterna, 
  emedan 
  äfven 
  

   bland 
  dem 
  en 
  likadan 
  lukt 
  var 
  rådande 
  till 
  följd 
  af 
  de 
  många 
  

   på 
  stranden 
  qvarliggande 
  qväfda 
  eller 
  sjelfdöda 
  djuren. 
  Bland 
  

   denna 
  stora 
  skara 
  sjöbjörnar 
  tronade 
  på 
  toppen 
  af 
  en 
  hög 
  sten 
  

   ett 
  ensamt 
  sjölejon, 
  det 
  enda 
  af 
  dessa 
  djur, 
  som 
  vi 
  sett 
  under 
  

   färden. 
  

  

  Mot 
  betalning 
  af 
  40 
  rubel 
  förmådde 
  jag 
  byns 
  höfding 
  att 
  

   åt 
  mig 
  skelettera 
  4 
  af 
  de 
  i 
  gräset 
  qvarliggande 
  halfförruttnade 
  

   sjöbjörnkropparne, 
  och 
  sedermera 
  erhöll 
  jag 
  genom 
  de 
  ryska 
  

   myndigheternas 
  välvilja 
  och 
  utan 
  någon 
  ersättning 
  till 
  upp- 
  

   stoppning 
  sex 
  djur, 
  deribland 
  tvänne 
  lefvande 
  ungar. 
  Äfven 
  

   dessa 
  nödgades 
  vi 
  döda, 
  sedan 
  vi 
  förgäfves 
  sökt 
  förmå 
  dem 
  att 
  

  

  