﻿]54 
  NORDENSKIÖLD, 
  MÖJLIGH. 
  AF 
  SJÖFART 
  I 
  SIB. 
  ISHAFVET. 
  

  

  kunde 
  han 
  tränga 
  fram 
  endast 
  ytterligt 
  långsamt, 
  och 
  han 
  

   kunde 
  derför 
  icke 
  med 
  behörig 
  kraft 
  begagna 
  sig 
  af 
  den 
  tid, 
  

   som 
  i 
  dessa 
  haf 
  är 
  mest 
  gynsam 
  för 
  ett 
  nutida 
  sjögående 
  ång- 
  

   fartyg. 
  Detsamma 
  torde 
  kunna 
  sägas 
  om 
  Lassinius' 
  och 
  Laptjews 
  

   färder 
  (1735 
  — 
  41). 
  Särskildt 
  vill 
  jag 
  fästa 
  uppmärksamheten 
  der- 
  

   vid, 
  att 
  berättelsen, 
  det 
  »vägen 
  spärrats 
  af 
  ett 
  obrutet, 
  oöfver- 
  

   skådligt 
  isfält», 
  helt 
  säkert 
  oftast 
  berott 
  på 
  en 
  optisk 
  villa, 
  i 
  

   det 
  att 
  äfven 
  glest 
  spridda 
  drifisst}'cken 
  på 
  ett 
  ringa 
  afstånd 
  

   förtona 
  sig 
  till 
  ett 
  sammanhängande 
  isfält. 
  

  

  Hedenströms, 
  Wrangels 
  och 
  Anjous 
  resor 
  med 
  slädar 
  på 
  

   isen 
  under 
  vintern, 
  engelsmännens 
  öfvervintringar 
  norr 
  om 
  

   Berings 
  sund, 
  Vegas 
  öfvervintring 
  vid 
  mynningen 
  af 
  Kol- 
  

   jutschin-bay 
  samt 
  infödingarnes 
  berättelser 
  bevisa, 
  att 
  hafvet 
  

   härstädes 
  på 
  ett 
  längre 
  afstånd 
  från 
  kusten 
  endast 
  blir 
  mycket 
  

   ofullständigt 
  isbelagdt. 
  Längs 
  kusten 
  bildas 
  deremot 
  under 
  

   vintern 
  ett 
  mäktigt 
  istäcke, 
  som 
  dock, 
  enligt 
  hvad 
  vi 
  1878 
  — 
  7i) 
  

   upprepade 
  gånger 
  erfarit, 
  ej 
  allenast 
  vid 
  sydliga 
  vindar 
  drifves 
  

   från 
  kusten, 
  utan 
  äfven 
  vid 
  plötsliga 
  förändringar 
  i 
  vindens 
  

   riktning 
  eller 
  luftens 
  värmegrad 
  sönderspränger 
  i 
  smärre 
  styc- 
  

   ken. 
  Dessa 
  sammanfrysa 
  i 
  början 
  åter 
  hastigt, 
  men 
  naturligt- 
  

   vis 
  ej 
  mer 
  vid 
  den 
  årstid, 
  då 
  lufttemperaturen 
  blir 
  öfver 
  0°. 
  

   Utan 
  att 
  smälta 
  förvandlas 
  det 
  sammanhängande 
  isfältet 
  på 
  

   detta 
  sätt 
  till 
  en 
  tät 
  drifis, 
  hvilken 
  sedan 
  under 
  inverkan 
  af 
  

   sommarvärmen 
  och 
  vågsvallet 
  stundligen 
  minskas 
  och 
  af 
  vindar 
  

   och 
  hafsströmmar 
  förflyttas 
  af 
  och 
  an 
  till 
  dess 
  ny 
  is 
  ånyo 
  

   bildas. 
  Äfven 
  grundisar 
  sönd&rspringa 
  under 
  köldens 
  inverkan 
  på 
  

   ett 
  förvånande 
  sätt, 
  hvilket 
  deremot 
  icke 
  är 
  fallet 
  med 
  de 
  verkliga 
  

   isbergen. 
  Denna 
  olikhet 
  beror 
  derpå, 
  att 
  isbergen 
  bildats 
  i 
  bräer 
  

   på 
  land, 
  då 
  deremot 
  äfven 
  de 
  större 
  isblocken 
  i 
  det 
  Sibiriska 
  

   Ishafvet 
  bildats 
  i 
  hafvet. 
  De 
  förra 
  innehålla 
  luftblåsor, 
  hvilka 
  

   äro 
  föga 
  känsliga 
  för 
  köldens 
  inverkan, 
  de 
  senare 
  deremot 
  

   smärre 
  hålrum 
  med 
  ofruset 
  saltvatten. 
  Vid 
  mycket 
  sträng 
  

   köld 
  fryser 
  detta, 
  vidgar 
  sig 
  och 
  sönderspränger 
  sitt 
  hölje. 
  

   A 
  T 
  erkliga 
  isberg 
  träffas 
  ej 
  vid 
  Sibiriens 
  nordkust. 
  Lika 
  litet 
  

   här 
  som 
  längs 
  kusten 
  mellan 
  Jenisej 
  och 
  Lena 
  finnes 
  derför 
  

   någon 
  fara, 
  att 
  framfar 
  den 
  skulle 
  hindras 
  af 
  obrutna, 
  med 
  

   kusten 
  sammanhängande 
  isfält 
  eller 
  af 
  ett 
  mångårigt 
  grundis- 
  

   stängsel. 
  Berättelsen 
  om 
  de 
  ständiga 
  eller 
  mångåriga 
  isbryg- 
  

   gorna 
  vid 
  kap 
  Tscheljuskin, 
  Svjatoi 
  nos 
  o. 
  s. 
  v. 
  måste 
  förvisas 
  

   till 
  sagans 
  område. 
  

  

  I 
  ett 
  hänseende 
  äger 
  en 
  stor 
  olikhet 
  rum 
  i 
  afseende 
  å 
  det 
  

   sibiriska 
  kusthafvets 
  beskaffenhet 
  vester 
  och 
  öster 
  om 
  kap 
  

   Baranow. 
  Medan 
  på 
  den 
  vestra 
  sidan 
  en 
  mängd 
  stora 
  floder 
  

  

  