﻿VEGA- 
  EXPEDIT 
  I 
  OXENS 
  V 
  ET 
  EK 
  S 
  K 
  Al' 
  LIG 
  A 
  ARBETEN. 
  

  

  191 
  

  

  ej 
  funnits, 
  kunnat 
  påpeka. 
  Beder 
  man 
  en 
  tschuktsch 
  på 
  en 
  

   spektralplansch 
  utpeka 
  begränsningen 
  af 
  färgerna, 
  faller 
  det 
  

   genast 
  i 
  ögonen, 
  hvilken 
  egendomlig 
  gräns 
  han 
  lägger 
  mellan 
  

   det 
  gröna 
  ocli 
  det 
  blå. 
  De 
  flesta 
  utvisa 
  som 
  grönt 
  äfven 
  en 
  stor 
  

   del 
  af 
  det 
  blåa, 
  en 
  och 
  annan 
  som 
  blått 
  äfven 
  det 
  gröna. 
  

  

  Frågar 
  man 
  efter 
  namn 
  på 
  de 
  växter, 
  som 
  tschuktschen 
  

   känner, 
  får 
  man 
  ytterst 
  sällan 
  höra 
  ett, 
  som 
  angifver 
  blom- 
  

   mans 
  färg, 
  deremot 
  användas 
  ofta 
  växtnamn 
  för 
  att 
  uttrycka 
  

   en 
  färgnyans. 
  Att 
  gräs 
  och 
  blad 
  äro 
  gröna, 
  har 
  jag 
  fått 
  många 
  

   att 
  omtala, 
  men 
  att 
  få 
  fram 
  namnet 
  på 
  blommans 
  färg 
  er- 
  

   bjuder 
  stora 
  svårigheter. 
  Vackra 
  foglar 
  benämnas 
  deremot 
  

   någon 
  gång 
  efter 
  färgen, 
  sylvior 
  och 
  gulärlor 
  kallas 
  uteradUn, 
  

   hvilket 
  ord 
  bäst 
  torde 
  kunna 
  öfversättas 
  med 
  gröning. 
  Sina 
  

   hundar 
  kalla 
  de 
  efter 
  det 
  sätt, 
  hvarpå 
  de 
  äro 
  tecknade, 
  för 
  deri 
  

   hvita, 
  mörka 
  eller 
  brokiga 
  hunden; 
  en 
  gulbrun 
  har 
  jag 
  hört 
  

   kallas 
  den 
  röde. 
  Perlor 
  kallas, 
  om 
  jag 
  ej 
  mycket 
  misstagit 
  

   mig, 
  för 
  ögon 
  : 
  röda, 
  hvita, 
  mörka 
  och 
  renoxögon 
  äro 
  de 
  bruk- 
  

   liga 
  namnen 
  för 
  de 
  olika 
  färgade 
  perlorna. 
  Detta 
  sistnämnda 
  

   namn 
  användes 
  om 
  blå 
  perlor, 
  men 
  äfven 
  om 
  klara, 
  gula 
  och 
  

   gröna. 
  Renoxens 
  öga 
  ger 
  vid 
  en 
  viss 
  belysning 
  en 
  praktfull 
  

   grön 
  reflex 
  från 
  ögonbottnen, 
  i 
  andra 
  betysningar 
  har 
  det 
  en 
  

   blåaktig 
  anstrykning. 
  Tschuktschernas 
  egna 
  bomullsblusar 
  och 
  

   expeditionens 
  zefirgarn 
  hafva 
  jämte 
  spektra 
  utgjort 
  det 
  för- 
  

   nämsta 
  materialet 
  för 
  att 
  framlocka 
  detta 
  folks 
  sätt 
  att 
  benämna 
  

   färger. 
  Rödt, 
  ljust, 
  mörkt 
  och 
  möjligen 
  grönt 
  användes 
  af 
  

   hvarje 
  tschuktsch 
  för 
  att 
  uttrycka 
  tygs 
  färger. 
  Pressar 
  man 
  

   honom, 
  kan 
  man 
  nog 
  få 
  fram 
  flere 
  namn, 
  men 
  då 
  visar 
  han 
  

   sig 
  ytterst 
  osäker 
  och 
  använder 
  vid 
  repetition 
  ofta 
  ett 
  helt 
  

   sinnat 
  namn 
  på 
  samma 
  sak. 
  

  

  Då 
  det 
  ej 
  kan 
  vara 
  olämpligt 
  att, 
  med 
  afseende 
  på 
  tschuk- 
  

   tscherna, 
  bland 
  färgnamnen 
  intaga 
  ljus 
  och 
  mörk, 
  skulle 
  jag 
  

   vilja 
  som 
  en 
  grupp 
  af 
  färgnamn 
  framställa: 
  

   NidUJcin 
  1 
  , 
  hvit, 
  ljus, 
  användes 
  om 
  de 
  flesta 
  mindre 
  mättade 
  

   eller 
  särdeles 
  ljusstarka 
  färger, 
  derest 
  deri 
  ej 
  ingår 
  rödt, 
  

   Nidcin, 
  svart, 
  mörk, 
  blå, 
  användes 
  om 
  alla 
  ljussvaga 
  färger 
  

   utom 
  dem, 
  som 
  innehålla 
  rödt, 
  samt 
  är 
  det 
  vanligaste 
  ut- 
  

   trycket 
  för 
  blått, 
  

   Tschetlju- 
  (prefix) 
  användes 
  om 
  allt, 
  i 
  hvilket 
  något 
  rödt 
  kan 
  

   spåras. 
  

  

  Dessa 
  trenne 
  ord 
  tyckas 
  i 
  de 
  flesta 
  fall 
  vara 
  tillräckliga 
  

   för 
  tschuktschen 
  att 
  qvantitativt 
  och 
  qvalitativt 
  uttrycka 
  

  

  1 
  Nästan 
  alla 
  adjektiv, 
  som 
  beteckna 
  färg, 
  äga 
  tvänne 
  former, 
  en 
  sjelf- 
  

   . 
  ständig 
  och 
  en 
  prefixform. 
  Här 
  upptages 
  blott 
  den 
  vanligaste. 
  

  

  