﻿VEGA-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  215 
  

  

  (jubata, 
  nigricans, 
  divergens, 
  ochroleuca). 
  Stenarne 
  äro 
  der- 
  

   emot 
  rikt 
  klädda 
  af 
  lafvar, 
  i 
  hufvudsak 
  de 
  samma 
  som 
  omtala- 
  

   des 
  växa 
  på 
  Jinretlens 
  udde. 
  Här 
  träffas 
  dessutom 
  Gyrophora 
  

   proboscidea, 
  Cetraria 
  glauca, 
  Lecidea 
  armeniaca, 
  Lecanora 
  

   sordida. 
  

  

  Ön 
  utanför 
  byn 
  Tjapka 
  (Idlidlja, 
  belägen 
  14 
  eng. 
  mil 
  öster 
  

   om 
  Pitlekaj) 
  besöktes 
  den 
  2 
  juli. 
  Den 
  ligger 
  ungefär 
  en 
  eng. 
  

   mil 
  utanför 
  kusten 
  ocb 
  mäter 
  i 
  omkrets 
  endast 
  en 
  eng. 
  mil. 
  

   Åt 
  söder 
  sluttar 
  den 
  långsamt 
  ned 
  till 
  en 
  låg 
  sandstrand 
  med 
  

   enstaka, 
  ganska 
  stora 
  strandblock, 
  under 
  det 
  att 
  den 
  från 
  80 
  

   fot 
  stupar 
  brant 
  åt 
  norr 
  och 
  öster, 
  blottande 
  gneislager 
  af 
  

   olika 
  hårdhet. 
  Uppe 
  på 
  ön 
  finner 
  man 
  en 
  ganska 
  yppig 
  vege- 
  

   tation 
  af 
  blomväxter; 
  lafvarne 
  äro 
  hänvisade 
  till 
  stora 
  tufvor 
  

   och 
  dylika 
  bildningar; 
  här 
  och 
  der, 
  isynnerhet 
  närmare 
  krönet, 
  

   ligga 
  talrika 
  smärre 
  stenblock. 
  På 
  stenblocken 
  på 
  öns 
  södra 
  

   sida 
  växte 
  ganska 
  ymnigt 
  äfven 
  närmare 
  vattenytan: 
  Verru- 
  

   caria 
  sp., 
  Rhizocarpon 
  grande, 
  Lecanora 
  Hageni, 
  Caloplaca 
  

   pyracea. 
  Branterna 
  åt 
  norr 
  voro 
  till 
  stor 
  del 
  nakna, 
  här 
  

   träffades 
  blott 
  en 
  Verrucaria; 
  i 
  klyftor 
  åt 
  nordost 
  och 
  ost 
  

   träffades 
  bergväggar 
  deremot 
  rikt 
  öfvervuxna 
  af 
  Lecanora 
  stra- 
  

   minea, 
  Acarospora 
  molybdina, 
  Caloplaca 
  crenulata, 
  Rhizocarpon 
  

   grande, 
  alla 
  ytterst 
  ymniga. 
  Stenarne 
  uppe 
  på 
  ön 
  ägde 
  en 
  

   rik,* 
  men 
  särdeles 
  enformig 
  beklädnad 
  af 
  Lecanorse 
  (straminea, 
  

   saxicola, 
  atro-sulphurea, 
  varia, 
  Hageni), 
  Rhizocarpon 
  geogra- 
  

   phicum 
  och 
  grande, 
  Physcise 
  (balanina, 
  csesia, 
  obscurä), 
  Xan- 
  

   thoria 
  lychnea, 
  Parmelia 
  saxatilis 
  samt 
  några 
  Lecidese. 
  På 
  

   tufvorna 
  och 
  bland 
  blomväxterna 
  träffades 
  nästan 
  uteslutande 
  

   Caloplacse, 
  Rinodina 
  turfacea, 
  Lecanora 
  saxicola, 
  yppiga 
  Cla- 
  

   donise 
  (coccifera, 
  deformis, 
  bellidiflora, 
  pyxidata 
  o. 
  a.), 
  Tham- 
  

   nolia 
  vermicularis, 
  Cetraria 
  nivalis 
  och 
  cucullata, 
  Ramalina 
  sp. 
  

   Små 
  Salixbuskar 
  träffas 
  ymnigt 
  på 
  nästan 
  all 
  slags 
  mark 
  ; 
  

   de 
  ligga 
  nästan 
  alltid 
  starkt 
  tryckta 
  mot 
  jorden 
  och 
  nå 
  sällan 
  

   större 
  längd 
  än 
  två 
  fot 
  eller 
  en 
  tjocklek 
  öfver 
  stigande 
  en 
  tum. 
  

   På 
  dessa 
  finner 
  man 
  alltid 
  samma 
  lafvar: 
  Caloplaca 
  pyracea, 
  

   Rinodina 
  exigua, 
  Lecanora 
  varia, 
  Buellia 
  myriocarpa, 
  Artho- 
  

   pyrenia 
  sp. 
  Drifveden 
  är 
  ofta 
  rikt 
  täckt 
  af 
  Lecanora 
  varia, 
  

   Caloplaca 
  vitellina 
  och 
  pyracea, 
  Rinodina 
  exigua 
  och 
  turfacea, 
  

   Buellia 
  myriocarpa, 
  Xylographa 
  sp., 
  Lecidese. 
  När 
  den 
  blifvit 
  

   mera 
  rutten, 
  tillkomma 
  ej 
  sällan 
  Biatora 
  tornoensis, 
  Lecanora 
  

   tartarea 
  och 
  Cladonise. 
  Ben 
  äro 
  ofta 
  rikt 
  öfvervuxna 
  af 
  lafvar: 
  

   Caloplacse 
  (vitellina, 
  carina 
  m. 
  fl.), 
  Lecanora 
  Hageni 
  och 
  sub- 
  

   fusca, 
  men 
  mest 
  med 
  Lecideacei, 
  af 
  hvilka 
  de 
  ymnigast 
  före- 
  

   kommande 
  äro 
  mig 
  okända. 
  På 
  större 
  ben 
  finnas 
  derjämte 
  

  

  