﻿216 
  ALMQVIST, 
  LICHENOLOGISKA 
  IAKTTAGELSES. 
  

  

  Lecanora 
  straminea, 
  Acarospora 
  atro-sulphurea, 
  Physcise, 
  Xan- 
  

   thoria 
  lychnea. 
  

  

  Det 
  är 
  sannolikt, 
  att 
  på 
  den 
  tufviga 
  marken 
  flere 
  familjer 
  

   måste 
  anses 
  lika 
  mycket 
  representerade. 
  Familjer, 
  som 
  repre- 
  

   senteras 
  af 
  en 
  enda 
  art 
  så 
  ymnigt 
  förekommande 
  som 
  Spheero- 
  

   phorus 
  coralloides, 
  Dactylina 
  arctica, 
  Thamnolia 
  vermicularis, 
  

   böra 
  nämligen 
  ställas 
  i 
  jämnbredd 
  med 
  de 
  eljest 
  ymnigast 
  

   förekommande 
  Cladoniacei, 
  Lecanoracei, 
  Lecideacei. 
  På 
  den 
  

   ofvan 
  beskrifna, 
  af 
  lafvar 
  mera 
  uteslutande 
  täckta 
  marken 
  

   torde 
  Lecanoracei 
  vara 
  förherskande. 
  På 
  stenarne 
  på 
  Jinret- 
  

   lens 
  udde 
  tror 
  jag 
  Parmeliacei 
  täcka 
  största 
  ytan 
  och 
  derefter 
  

   Lecideacei 
  och 
  Lecanoracei, 
  under 
  det 
  att 
  på 
  Tjapka-ön 
  Lecano- 
  

   racei 
  kanske 
  jämte 
  Lecideacei 
  böra 
  ställas 
  i 
  främsta 
  rummet. 
  

  

  2. 
  Öfversigt 
  öfVer 
  kusttundrans 
  laflokaler. 
  

  

  För 
  att 
  gifva 
  en 
  klarare 
  föreställning 
  om 
  lichenfloran 
  på 
  

   dessa 
  kuster, 
  torde 
  det 
  vara 
  lämpligt 
  att 
  sammanfatta 
  de 
  lokaler 
  

   för 
  lafvar, 
  vi 
  haft 
  tillfälle 
  att 
  undersöka, 
  på 
  följande 
  sätt. 
  

  

  Sjelfva 
  stranden 
  erbjuder 
  några 
  egendomligheter, 
  som 
  

   måste 
  starkt 
  framhållas. 
  På 
  de 
  talrikt 
  förekommande 
  ställen, 
  

   der 
  denna 
  ej 
  utgöres 
  af 
  sten, 
  möter 
  man 
  en 
  växtbeklädnad 
  på 
  

   marken 
  först 
  4 
  — 
  6 
  fot 
  öfver 
  vattnets 
  yta, 
  ofta 
  högre 
  upp, 
  sällan 
  

   lägre. 
  Det 
  vanliga 
  är, 
  att 
  den 
  börjar 
  på 
  en 
  liten 
  strandvall 
  af 
  

   grus 
  och 
  småsten, 
  löpande 
  parallelt 
  med 
  stranden. 
  På 
  strand- 
  

   klippor 
  finner 
  man 
  närmare 
  vattengången 
  ej 
  en 
  enda 
  laf, 
  och 
  

   äfven 
  högre 
  upp 
  visa 
  de 
  sig 
  vanligen 
  alldeles 
  blottade. 
  Under 
  

   hela 
  färden 
  mellan 
  Chabarova 
  och 
  Vegas 
  vinterqvarter 
  är 
  

   knapt 
  en 
  Verrucaria 
  funnen 
  på 
  en 
  dylik 
  plats. 
  Vi 
  träffade 
  en 
  

   50 
  fot 
  hög 
  brant 
  på 
  Wajgatsch-ön 
  vettande 
  åt 
  söder 
  utan 
  laf- 
  

   beklädnad. 
  Likaså 
  var 
  en 
  100 
  fot 
  hög 
  brant 
  på 
  Preobrascheni- 
  

   ön 
  samt 
  en 
  50 
  fot 
  hög 
  vid 
  kap 
  Jakan 
  nästan 
  alldeles 
  blottade. 
  

   Alla 
  dessa 
  bestå 
  emellertid 
  af 
  starkt 
  vittrande 
  bergarter, 
  och 
  

   man 
  kan 
  tänka 
  sig, 
  att 
  i 
  följd 
  deraf 
  en 
  laf 
  beklädnad 
  ej 
  hinner 
  

   bilda 
  sig. 
  Men 
  äfven 
  Jinretlens 
  udde, 
  som 
  från 
  100 
  fot 
  stupar 
  

   brant 
  mot 
  norr 
  och 
  består 
  af 
  granit, 
  saknar 
  här 
  lafvar; 
  man 
  

   kan 
  lätt 
  räkna 
  de 
  i 
  en 
  och 
  annan 
  skyddad 
  springa 
  befintliga 
  

   lafindividerna. 
  Att 
  vittringen 
  äfven 
  här 
  spelar 
  en 
  stor 
  roll 
  är 
  

   påtagligt; 
  men 
  att 
  höga 
  pelare 
  nedanför 
  branten 
  samt 
  de 
  tal- 
  

   rikt 
  förekommande 
  remnorna 
  och 
  grottlika 
  bildningarne 
  sakna 
  

   lafvar, 
  måste 
  bero 
  på 
  något 
  särskildt 
  förhållande. 
  

  

  Att 
  nära 
  vattenytan 
  en 
  vegetation 
  ej 
  kan 
  utveckla 
  sig 
  är 
  

  

  