﻿VEGA-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  

  

  217 
  

  

  naturligt, 
  när 
  man 
  besinnar, 
  att 
  isen 
  under 
  vintern 
  uppskjutes 
  

   ganska 
  högt 
  upp 
  på 
  land 
  och 
  då 
  afskafver 
  allt, 
  som 
  kommer 
  i 
  

   dess 
  väg. 
  Våra 
  iakttagelser 
  öfver 
  lafbeklädnaden 
  på 
  branter 
  

   mot 
  hafvet 
  äro 
  olyckligtvis 
  ofullständiga. 
  Men 
  när 
  vi 
  funnit 
  

   så 
  många 
  branter 
  — 
  och 
  särskildt 
  den 
  i 
  nere 
  afseenden 
  (syd- 
  

   ligt 
  läge, 
  god 
  bergart) 
  gynnade 
  vid 
  Jinretlen 
  — 
  nästan 
  full- 
  

   komligt 
  blottad, 
  måste 
  det 
  antagas, 
  att 
  detta 
  är 
  en 
  vanlig 
  före- 
  

   teelse 
  på 
  Sibiriens 
  nordkust. 
  Hvad 
  som 
  föranleder 
  detta 
  på 
  

   ställen 
  som 
  ej 
  kunna 
  nås 
  af 
  isen 
  är 
  svårt 
  att 
  säkert 
  afgöra. 
  

   Sedan 
  vid 
  Jinretlen 
  träffats 
  en 
  mindre 
  brant 
  åt 
  sydvest 
  tem- 
  

   ligen 
  rikt 
  täckt 
  med 
  laf 
  ända 
  ned 
  mot 
  vattenytan, 
  tyckes 
  or- 
  

   saken 
  böra 
  sökas 
  deri, 
  att 
  de 
  äro 
  utsatta 
  för 
  nordanvindarnes 
  

   våldsamma 
  verkningar, 
  kanske 
  också 
  deruti, 
  att 
  snön 
  här 
  åt 
  

   norr 
  qvarligger 
  så 
  länge. 
  Att 
  lokala 
  förhållanden 
  spela 
  en 
  

   stor 
  roll 
  ser 
  man 
  deraf, 
  att 
  ön 
  vid 
  Tjapka 
  blott 
  20 
  eng. 
  mil 
  

   öster 
  om 
  Jinretlen 
  visar 
  sig 
  så 
  olika. 
  Här 
  rinnas 
  Verrucaria- 
  

   arter 
  ganska 
  nära 
  vattenytan, 
  och 
  hela 
  branter 
  äro 
  täckta 
  af 
  

   laf. 
  Klimatet 
  kan 
  ej 
  vara 
  olika 
  på 
  dessa 
  båda 
  närbelägna 
  

   punkter; 
  men 
  öns 
  branter 
  bilda 
  talrika 
  vinklar 
  och 
  vrår 
  och 
  

   ligga 
  kanske 
  ej 
  alldeles 
  så 
  öppet 
  för 
  vind 
  och 
  ispressning; 
  

   detta 
  kan 
  dock 
  ej 
  tillfredsställande 
  förklara 
  den 
  stora 
  olikheten. 
  

   Jag 
  nödgas 
  inskränka 
  mig 
  till 
  att 
  fästa 
  uppmärksamheten 
  på, 
  

   att 
  vi 
  här 
  på 
  Tschuktsch-halfön 
  uppenbarligen 
  befinna 
  oss 
  på 
  

   en 
  öfvergångsmark 
  mellan 
  ett 
  nordligare 
  och 
  ett 
  sydligare 
  

   område. 
  

  

  Torr 
  mark 
  med 
  ofruktbar 
  jordmån 
  af 
  grus, 
  sand, 
  ler- 
  

   blandad 
  sand, 
  små 
  skifferstycken 
  o. 
  d. 
  har 
  expeditionen 
  ofta 
  

   träffat 
  täckt 
  med 
  en 
  tunn 
  skorpa 
  af 
  mossa 
  och 
  laf 
  utan 
  betydlig 
  

   inblandning 
  af 
  högre 
  växter. 
  I 
  Middendorffs 
  arbete 
  finnes 
  ej 
  

   dylik 
  mark 
  beskrifven; 
  den 
  tyckes 
  ej 
  förekomma 
  längre 
  in 
  i 
  

   Tajmyrlandet, 
  oaktadt 
  den 
  är 
  så 
  vanlig 
  utefter 
  Sibiriens 
  nord- 
  

   kust. 
  Deremot 
  fann 
  Schmidt 
  1 
  en 
  liknande 
  långt 
  in 
  på 
  Gyda- 
  

   tundran. 
  Sådan 
  vegetation 
  ses 
  på 
  för 
  öfrigt 
  naken 
  mark 
  kring 
  

   någon 
  jordfast 
  sten, 
  en 
  drifvedsstock 
  eller 
  en 
  djupt 
  rotad 
  fane- 
  

   rogam, 
  der 
  skorpan 
  hålles 
  på 
  sin 
  plats 
  eller 
  är 
  skyddad 
  för 
  

   rinnande 
  vatten 
  samt 
  för 
  bortslitning 
  af 
  is 
  och 
  snö. 
  I 
  mera 
  

   bördig 
  trakt 
  intager 
  den 
  toppen 
  af 
  en 
  kulle 
  eller 
  ryggen 
  af 
  en 
  

   ås. 
  Skorpan 
  är 
  till 
  stor 
  del 
  bildad 
  af 
  lafvar, 
  och 
  öfvervägande 
  

   af 
  krustalafvar 
  tillhörande 
  familjerna 
  Lecanoracei 
  och 
  Lecidea- 
  

   cei. 
  Derjämte 
  kan 
  man 
  finna 
  någon 
  Polyblastia, 
  Dermatocarpon 
  

   eller 
  några 
  få 
  andra. 
  De 
  större 
  lafvarne 
  representerades 
  af 
  

   Alectoria 
  jubata, 
  Parmelia 
  saxatilis, 
  Cladoniae, 
  Peltigeree 
  eller 
  

  

  1 
  Anfördt 
  ställe 
  s. 
  77. 
  

  

  