﻿220 
  ALMQVIST, 
  LIGHENOLOGISKA 
  IAKTTAGELSER. 
  

  

  3. 
  Några 
  kar 
  aktersdrag 
  hos 
  kusttundrans 
  lafflora. 
  

  

  Hafslafvar 
  saknas 
  nästan 
  helt 
  och 
  hållet. 
  Det 
  är 
  förut 
  

   anmärkt, 
  att 
  man 
  på 
  strandklippor 
  sällan 
  ser 
  en 
  laf, 
  och 
  om 
  

   man 
  granskar 
  lafsamlingen, 
  torde 
  ej 
  någon 
  påträffas, 
  som 
  kan 
  

   kallas 
  hafslaf, 
  utom 
  de 
  sparsamt 
  uppträdande 
  Lecanora 
  atro- 
  

   sulphurea 
  och 
  Acarospora 
  molybdina. 
  Först 
  så 
  sydligt 
  som 
  i 
  

   tschuktschernas 
  land 
  börjar 
  en 
  verklig 
  kustvegetation 
  upp- 
  

   träda. 
  Det 
  är 
  sannolikt, 
  att 
  kustens 
  lafvar 
  äro 
  desamma, 
  som 
  

   man 
  finner 
  på 
  tundran 
  längre 
  in 
  i 
  landet. 
  Jag 
  känner 
  blott 
  

   tvänne 
  ställen 
  beskrifna, 
  som 
  kunna 
  tjena 
  till 
  jämförelse. 
  

   Schmidt 
  har, 
  som 
  ofvan 
  blifvit 
  nämndt, 
  hemfört 
  lafvar 
  från 
  

   Gyda-tundran, 
  Dudino 
  och 
  Norilbergen. 
  I 
  hans 
  lafförteckning 
  

   återfinnes 
  en 
  stor 
  del 
  af 
  de 
  på 
  Dicksons 
  ö 
  och 
  Jalmal 
  före- 
  

   kommande 
  stora 
  lafvarne, 
  under 
  det 
  att 
  några 
  vackra 
  arter 
  i 
  

   hans 
  samling 
  alldeles 
  undgått 
  vår 
  uppmärksamhet, 
  hvilka 
  

   bort 
  falla 
  i 
  ögonen 
  om 
  de 
  funnits. 
  Likaså 
  utfaller 
  en 
  jäm- 
  

   förelse 
  mellan 
  det 
  från 
  Tajmyrlandet 
  af 
  Middendorff 
  hemförda 
  

   materialet 
  och 
  det, 
  som 
  iakttogs 
  på 
  öarne 
  utanför. 
  Arterna 
  

   öfverensstämma 
  till 
  stor 
  del; 
  några 
  utmärkta 
  former 
  saknas 
  

   på 
  öarne, 
  men 
  de 
  derstädes 
  ymnigast 
  förekommande 
  och 
  mest 
  

   karakteristiska 
  saknas 
  ej 
  i 
  hans 
  förteckning. 
  Af 
  dessa 
  ofull- 
  

   ständiga 
  jämförelser 
  tyckes 
  det 
  med 
  sannolikhet 
  framgå, 
  att 
  

   kusten 
  karakteriseras 
  af 
  samma 
  lafformer, 
  som 
  förekomma 
  

   söder 
  ut 
  på 
  tundran, 
  men 
  att 
  här 
  nya 
  former 
  tillkomma, 
  hvilka 
  

   saknas 
  på 
  kusten. 
  

  

  Får 
  man 
  döma 
  från 
  den 
  beskrifning 
  Middendorff 
  lemnar 
  

   om 
  tundrans 
  vegetation 
  på 
  Tajmyrlandet, 
  så 
  måste 
  denna 
  vid 
  

   hafvet 
  visa 
  några 
  egenheter. 
  Han 
  fann 
  den 
  beväxt 
  med 
  högre 
  

   växter 
  och 
  mossa 
  i 
  ungefär 
  samma 
  förhållande, 
  men 
  ej 
  i 
  nämn- 
  

   värd 
  mängd. 
  Sådan 
  tundra, 
  af 
  denne 
  författare 
  kallad 
  Poly- 
  

   trichumtundra, 
  hafva 
  vi 
  ej 
  träffat 
  på 
  kusten. 
  På 
  Tajmyr- 
  

   öarne 
  motsvarades 
  den 
  af 
  gräsmarken, 
  i 
  hvilken 
  laf 
  i 
  stor 
  

   mängd 
  ingick. 
  Här 
  på 
  dessa 
  öar 
  träffades 
  ock 
  oafsedt 
  sten- 
  

   rösen 
  ställen, 
  der 
  laf 
  var 
  förherskande. 
  Man 
  måste 
  derför 
  an- 
  

   taga, 
  att 
  lafvarnes 
  utbredningsområde 
  mot 
  kusten 
  ökas, 
  något 
  

   som 
  äfven 
  Middendorff 
  antyder. 
  

  

  Oaktadt 
  ökadt 
  utbredningsområde 
  måste 
  man 
  dock 
  anse 
  

   laffloran 
  reducerad. 
  Individerna 
  äro 
  nämligen 
  oftast 
  dåligt 
  

   utvecklade. 
  De 
  busk- 
  och 
  bladlika 
  lafvarne 
  äro 
  korta 
  och 
  

   förkrympta. 
  Renlafven 
  t. 
  ex. 
  är 
  vanligen 
  kring 
  en 
  tum 
  hög 
  

   och 
  torde 
  sällan 
  öfverstiga 
  två. 
  Af 
  sådana 
  lafvar, 
  som 
  man 
  

  

  