﻿VEGA-EXPEDITIOKEKS 
  VETENSKAPLIGA 
  ABBETEX. 
  235 
  

  

  Följande 
  tabell 
  anger 
  det 
  geografiska 
  läget 
  af 
  • 
  de 
  trakter 
  

   på 
  Sibiriens 
  ishafskust, 
  som 
  under 
  expeditionen 
  blifvit 
  under- 
  

   sökta 
  i 
  floristiskt 
  hänseende: 
  

  

  Lat. 
  N. 
  Long. 
  O. 
  Greenw. 
  

  

  Hvitön 
  73° 
  0' 
  70° 
  40' 
  

  

  Landstigning 
  splatsen 
  på 
  Jalmal 
  72° 
  50' 
  70° 
  30' 
  

  

  Dicksons 
  hamn 
  73°28' 
  80°56' 
  

  

  Minin-ön 
  74°52' 
  85° 
  8' 
  

  

  Aktinia-viken 
  76° 
  15' 
  95° 
  38' 
  

  

  Kap 
  Tscheljuskin 
  77° 
  36' 
  103° 
  25' 
  

  

  Preobrascheni-ön 
  74° 
  45' 
  113° 
  10' 
  

  

  Landstigningsplatsen 
  SV 
  om 
  hop 
  J 
  åkarn 
  69° 
  22' 
  177° 
  38' 
  

  

  Long. 
  V. 
  Greenw. 
  

  

  Irkajpi 
  68° 
  55' 
  179° 
  25' 
  

  

  Pitlekaj 
  67° 
  7' 
  173° 
  24'. 
  

  

  Fattar 
  man 
  begreppet 
  tundra 
  i 
  den 
  vidsträckta 
  bemärkel- 
  

   se, 
  som 
  Middendorff 
  i 
  sitt 
  bekanta 
  reseverk 
  ger 
  deråt, 
  d. 
  v. 
  s. 
  

   såsom 
  norr 
  om 
  skogsgränsen 
  belägna, 
  svagt 
  vågiga 
  eller 
  stun- 
  

   dom 
  mer 
  eller 
  mindre 
  kulliga 
  lågländer 
  eller 
  högslätter 
  l 
  , 
  så 
  

   måste 
  alla 
  de 
  trakter 
  af 
  Sibiriens 
  nordkust, 
  hvilka 
  jag 
  haft 
  

   tillfälle 
  att 
  i 
  växtgeografiskt 
  hänseende 
  undersöka, 
  betraktas 
  

   såsom 
  delar 
  af 
  ett 
  tundralikt 
  land. 
  En 
  annan 
  uppfattning 
  af 
  

   tundran 
  har 
  dock 
  också 
  gjort 
  sig 
  gällande 
  och 
  ingått 
  i 
  den 
  

   växtgeografiska 
  literaturen. 
  I 
  sitt 
  förträffliga 
  arbete 
  »Die 
  Ve- 
  

   getation 
  der 
  Erde 
  nach 
  itirer 
  klimatischen 
  Anordnung» 
  fram- 
  

   ställer 
  Grisebach 
  tundran 
  såsom 
  en 
  den 
  arktiska 
  florans 
  växt- 
  

   formation, 
  motsvarande 
  de 
  delar 
  af 
  tundran, 
  hvilka 
  Midden- 
  

   dorff 
  kallat 
  Polytrichum- 
  och 
  Lichen-tundran. 
  Tundror 
  skulle 
  

   enligt 
  Grisebach 
  sådana 
  slättländer 
  i 
  de 
  arktiska 
  trakterna 
  

   kallas, 
  hvilka 
  i 
  följd 
  af 
  sin 
  obetydliga 
  jordvärme 
  äro 
  i 
  högsta 
  

   grad 
  ofördelaktiga 
  för 
  växtligheten 
  och 
  bära 
  endast 
  den 
  mest 
  

   sparsamma 
  vegetation: 
  Sibiriens 
  egentliga 
  polaröknar 
  . 
  . 
  . 
  -. 
  

   Sant 
  är, 
  att 
  hvad 
  denne 
  växtgeograf 
  benämner 
  tundra 
  från 
  

   växtfysiognomisk 
  synpunkt 
  måste 
  skiljas 
  från 
  de 
  andra 
  af- 
  

   delningar 
  af 
  det 
  arktisk 
  t-sibiriska 
  landskapet, 
  som 
  af 
  honom 
  

   upptagas 
  och 
  karakteriseras: 
  hans 
  Wiesen, 
  Matten 
  och 
  Ge- 
  

   btische 
  3 
  , 
  men 
  den 
  bildar 
  dock 
  ett 
  med 
  dessa 
  i 
  geognostiskt 
  

   och 
  geologiskt 
  hänseende 
  sammanhängande 
  helt; 
  alla 
  dessa 
  

  

  1 
  Th. 
  v. 
  Middendorff" 
  s 
  Reise 
  in 
  den 
  äussersten 
  Norden 
  und 
  Osten 
  Si- 
  

   biriens, 
  IV, 
  sid. 
  724 
  och 
  följ. 
  

  

  2 
  Grisebach, 
  Die 
  Vegetation 
  der 
  Erde 
  nach 
  ihrer 
  klimatischen 
  Anord- 
  

   nung 
  (Leipzig 
  1872), 
  I, 
  s. 
  20. 
  

  

  3 
  Grisebach, 
  anf. 
  st., 
  s. 
  53—57. 
  

  

  