﻿VEG 
  A-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  237 
  

  

  sommaren 
  1878 
  under 
  de 
  få 
  uppehåll, 
  som 
  af 
  expeditionen 
  

   gjordes 
  och 
  som 
  i 
  de 
  flesta 
  fall 
  voro 
  så 
  korta, 
  att 
  jag 
  icke 
  

   kunde 
  aflägsna 
  mig 
  mer 
  än 
  en 
  eller 
  annan 
  engelsk 
  mil 
  inåt 
  

   landet, 
  insamlade 
  120 
  arter 
  blomväxter, 
  tillhörande 
  25 
  olika 
  

   familjer; 
  sålunda 
  i 
  det 
  allra 
  närmaste 
  lika 
  många 
  arter, 
  som 
  

   de 
  samlingar, 
  hvilka 
  Middendorff 
  hemförde 
  från 
  Tajmyrlandet, 
  

   innehöllo 
  och 
  representerande 
  ungefär 
  lika 
  stort 
  antal 
  familjer. 
  

   — 
  Det 
  kan 
  emellertid 
  icke 
  bestridas, 
  att 
  det 
  vid 
  den 
  sibiriska 
  

   ishafskusten 
  gifves 
  trakter, 
  hvilkas 
  växtlighet 
  närmar 
  sig 
  den 
  

   bild 
  Middendorff 
  uppdragit. 
  Så 
  var 
  t. 
  ex. 
  fallet 
  med 
  kap 
  

   Tscheljuskin, 
  icke 
  sjelfva 
  den 
  låga 
  landtunga, 
  som 
  bildar 
  

   Asiens 
  längst 
  mot 
  norr 
  framskjutande 
  del, 
  utan 
  det 
  innanför 
  

   liggande 
  landet. 
  Detta 
  var 
  den 
  ödsligaste, 
  mest 
  växtfattiga 
  

   trakt 
  jag 
  någonstädes 
  sett. 
  Men 
  icke 
  ens 
  här 
  saknades 
  blom- 
  

   växter; 
  det 
  var 
  tvärtom 
  två 
  arter 
  Gramineer: 
  Catabrosa 
  algida 
  

   och 
  Aira 
  csespitosa, 
  som 
  bildade 
  hufvudmassan 
  af 
  den 
  torftiga 
  

   växtlighet 
  här 
  fans. 
  På 
  sjelfva 
  udden 
  var 
  växtligheten 
  rikare 
  

   och 
  yppigare. 
  Utom 
  af 
  lafvar 
  och 
  mossor 
  bildades 
  det 
  här 
  åt- 
  

   minstone 
  på 
  sina 
  ställen 
  sammanhängande 
  växttäcket 
  af 
  23 
  

   arter 
  fanerogamer, 
  deraf 
  5 
  arter 
  monokotyledoner 
  och 
  18 
  diko- 
  

   tyledoner, 
  utgörande 
  representanter 
  af 
  9 
  olika 
  familjer. 
  Att 
  

   de 
  råa 
  i 
  shafs 
  vindarne 
  utöfva 
  ett 
  ofördelaktigt 
  inflytande 
  på 
  

   den 
  sibiriska 
  kustvegetationen 
  kan 
  icke 
  dragas 
  i 
  tvifvel, 
  men 
  

   att 
  dock 
  deras 
  förödande 
  makt 
  icke 
  är 
  fullt 
  så 
  absolut, 
  som 
  

   Middendorff 
  synes 
  antaga, 
  derpå 
  lemnar 
  växtligheten 
  på 
  den 
  

   lilla 
  Minin-ön 
  ett 
  såsom 
  mig 
  synes 
  talande 
  bevis. 
  Ett 
  för 
  Is- 
  

   hafvets 
  stormar, 
  dimma 
  och 
  köld 
  mer 
  utsatt 
  läge 
  än 
  dennas 
  

   kan 
  knappast 
  en 
  ort 
  hafva. 
  Dess 
  vegetation 
  var 
  visserligen 
  

   arm, 
  men 
  15 
  arter 
  fanerogamer, 
  4 
  monokyteledoner 
  och 
  11 
  

   dikotyledoner, 
  bland 
  dessa 
  en 
  vide-art, 
  ingingo 
  dock 
  i 
  dess 
  

   sammansättning. 
  Det 
  gifves 
  också 
  trakter, 
  hvilka, 
  ehuru 
  ut- 
  

   satta 
  för 
  ishafsvindarnes 
  förderfliga 
  inverkan, 
  dock 
  i 
  följd 
  af 
  

   sitt 
  i 
  öfrigt 
  gynsamma 
  läge 
  kunna 
  frambringa 
  en 
  jämförelse- 
  

   vis 
  vexlande 
  och 
  yppig 
  vegetation. 
  Så 
  är 
  fallet 
  med 
  Preo- 
  

   brascheni-ön, 
  på 
  hvars 
  nordvestra 
  del 
  jag 
  under 
  3 
  — 
  4 
  timmars 
  

   tid 
  insamlade 
  öfver 
  60 
  arter 
  fanerogamer, 
  utgörande 
  represen- 
  

   tanter 
  för 
  16 
  familjer. 
  Ett 
  på 
  egen 
  erfarenhet 
  stödt 
  omdöme 
  

   om 
  den 
  sibiriska 
  ishafskusten 
  måste 
  alltså 
  blifva, 
  att 
  den 
  öfver- 
  

   allt 
  äger 
  ett, 
  låt 
  också 
  vara 
  här 
  och 
  der 
  mycket 
  genombrutet, 
  

   växttäcke, 
  i 
  hvars 
  sammansättning 
  fanerogama 
  växter 
  ingå 
  

   såsom 
  en 
  väsentlig 
  beståndsdel. 
  Om 
  det 
  sålunda, 
  såsom 
  

   Grisebach 
  uppgifver, 
  »i 
  det 
  arktiska 
  Sibirien 
  gifves 
  stora 
  

   sträckor, 
  hvarest 
  icke 
  ens 
  kryptogamer 
  kunna 
  växa 
  och 
  der 
  

  

  