﻿VEGA-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEX. 
  287 
  

  

  En 
  blick 
  på 
  lokalkolumnerna 
  i 
  denna 
  tabell 
  visar, 
  att 
  de 
  

   delar 
  af 
  den 
  nordsibiriska 
  kuststräckan, 
  der 
  växtgeografiska 
  

   iakttagelser 
  blifvit 
  gjorda, 
  äro 
  ganska 
  talrika 
  och 
  att 
  de 
  ligga 
  

   på 
  temligen 
  lika 
  afstånd 
  från 
  hvarandra 
  såväl 
  efter 
  latitud 
  

   som 
  longitud. 
  Deras 
  läge 
  är 
  dessutom 
  sådant, 
  att 
  man 
  kan 
  

   anse 
  de 
  fysiska 
  förhållanden, 
  som 
  på 
  dem 
  äro 
  rådande, 
  utgöra 
  

   uttryck 
  för 
  de 
  olikheter 
  härutinnan, 
  som 
  framträda 
  efter 
  kust- 
  

   sträckan 
  i 
  dess 
  helhet. 
  Under 
  förutsättning 
  sålunda, 
  att 
  sam- 
  

   vetsgranna 
  och 
  något 
  så 
  när 
  fullständiga 
  iakttagelser 
  äro 
  

   gjorda, 
  bör 
  det 
  observationsmaterial, 
  som 
  nu 
  föreligger, 
  vara 
  

   af 
  den 
  beskaffenheten, 
  att 
  ur 
  detta 
  hufvuddragen 
  af 
  kustflorans 
  

   beskaffenhet 
  och 
  sammansättning 
  kunna 
  framställas. 
  Härmed 
  

   har 
  jag 
  naturligtvis 
  ingalunda 
  sagt, 
  att 
  hela 
  detta 
  område 
  är 
  

   genomforskadt 
  och 
  att 
  ingenting 
  af 
  vigt 
  vidare 
  är 
  att 
  iakttaga. 
  

   Hvar 
  och 
  en, 
  som 
  varit 
  i 
  tillfälle 
  att 
  sjelf 
  göra 
  studier 
  i 
  de 
  

   högarktiska 
  trakterna, 
  skall 
  helt 
  visst 
  icke 
  vilja 
  jäfva 
  det 
  på- 
  

   ståendet, 
  att 
  det 
  knappast 
  någonstädes 
  fordras 
  så 
  långvariga 
  

   och 
  omfattande 
  undersökningar 
  som 
  här, 
  för 
  att 
  en 
  trakt 
  af 
  

   äfven 
  ganska 
  ringa 
  omfång 
  skall 
  kunna 
  anses 
  i 
  fytogeografiskt 
  

   hänseende 
  fullt 
  känd, 
  detta 
  i 
  följd 
  deraf 
  att 
  i 
  dessa 
  nejder 
  en 
  

   stor 
  mängd 
  växter 
  uppträda 
  ytterligt 
  lokalt 
  på 
  mycket 
  in- 
  

   skränkta 
  områden. 
  Hvad 
  jag 
  velat 
  säga 
  är, 
  att 
  för 
  närvarande 
  

   de 
  flesta 
  och 
  de 
  hufvud 
  sakligaste 
  arterna, 
  de 
  som 
  utgöra 
  huf- 
  

   vudbeståndsdelarne 
  i 
  den 
  nordsibiriska 
  kustfloran, 
  äro 
  kända, 
  

   och 
  att 
  grunddragen 
  i 
  dessa 
  arters 
  fördelning 
  på 
  kuststräckan 
  

   äro 
  gifna. 
  

  

  För 
  Tajmyr-floran, 
  sådan 
  den 
  framgick 
  ur 
  Middendorffs 
  

   undersökningar, 
  fann 
  Trautvetter 
  det 
  anmärkningsvärda 
  för- 
  

   hållandet, 
  att 
  antalet 
  monokotyledoner 
  ställer 
  sig 
  mycket 
  lågt 
  

   till 
  antalet 
  dikotyledoner, 
  som 
  1 
  : 
  4,9. 
  I 
  den 
  nordsibiriska 
  kust- 
  

   floran 
  blir 
  detta 
  förhållande 
  mindre 
  ofördelaktigt 
  för 
  monoko- 
  

   tyledonerna. 
  Dessa 
  förhålla 
  sig 
  nämligen 
  till 
  dikotyledonerna 
  

   som 
  1 
  : 
  3,3. 
  Men 
  jämförd 
  med 
  andra 
  arktiska 
  trakter 
  är 
  dock 
  

   den 
  nordsibiriska 
  kusten 
  mycket 
  torftigt 
  försedd 
  med 
  monoko- 
  

   tyledona 
  växtarter 
  l 
  , 
  hvilket 
  sammanhänger 
  dermed, 
  att 
  dessa 
  

   växtformer 
  till 
  så 
  obetydlig 
  del 
  ingå 
  i 
  sammansättningen 
  af 
  

   de 
  artrika 
  blomstermarkerna, 
  utan 
  hålla 
  sig 
  till 
  de 
  visserligen 
  

   individrika, 
  men 
  artfattiga 
  och 
  likformigt 
  bygda 
  rut- 
  och 
  i 
  

   synnerhet 
  kärrmarkerna. 
  På 
  sådana 
  hårda 
  delar 
  af 
  kusten, 
  

   der 
  i 
  följd 
  af 
  de 
  ogynsamma 
  fysiska 
  förhållandena 
  blomster- 
  

   mark 
  icke 
  kan 
  komma 
  till 
  utveckling, 
  finner 
  man 
  d 
  erfor 
  

  

  1 
  Jfr 
  Trautv. 
  Fl. 
  Tajmyr. 
  s. 
  84, 
  och 
  J. 
  Lange 
  : 
  Studier 
  til 
  Grönlands 
  

   Flora 
  s. 
  20 
  (Botanisk 
  Tidsskrift 
  Bd. 
  12, 
  1880. 
  Separt.) 
  

  

  