﻿VEGA-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  293 
  

  

  Salix 
  polaris, 
  

  

  Poa 
  flexuosa, 
  

  

  Catabrosa 
  algida, 
  

  

  Colpodium 
  latifolium, 
  

  

  Dupontia 
  Fischeri, 
  

  

  Aira 
  csespitosa, 
  

  

  Carex 
  rigida, 
  

   » 
  aquatilis, 
  

  

  Eriophorum 
  Scheuchzeri, 
  

  

  Luzula 
  arcuata, 
  

  

  Juncus 
  biglumis, 
  

  

  Lloydia 
  serotina. 
  

  

  I 
  mina 
  föregående 
  meddelanden 
  om 
  den 
  nordsibiriska 
  kust- 
  

   tundrans 
  växtfysiognomi 
  har 
  jag 
  kommit 
  till 
  den 
  som 
  jag 
  tror 
  

   riktiga 
  slutsatsen, 
  att 
  detta 
  kustbälte 
  till 
  allra 
  största 
  delen 
  af 
  

   sin 
  yta 
  intages 
  af 
  växtfattig 
  s. 
  k. 
  rutmark 
  och 
  grönskande, 
  

   växtrikare 
  kärrmark. 
  Jämföres 
  ofvanstående 
  förteckning 
  med 
  

   hvad 
  på 
  detta 
  ställe 
  säges 
  om 
  vegetationstäckets 
  sammansätt- 
  

   ning 
  på 
  nämnda 
  båda 
  i 
  växtfysiognomiskt 
  afseende 
  olika 
  af- 
  

   delningar 
  af 
  kusttundran, 
  så 
  skall 
  man 
  finna, 
  att 
  nästan 
  alla 
  

   de 
  uppräknade 
  allmännast 
  utbredda 
  arterna 
  tillhöra 
  deras 
  

   antal, 
  som 
  utgöra 
  växtlighetens 
  fanerogama 
  beståndsdelar 
  på 
  

   dessa 
  områden. 
  Det 
  är 
  de, 
  som 
  öfver 
  den 
  ojämförligt 
  största 
  

   delen 
  af 
  det 
  nordsibiriska 
  kustlandet 
  bestämma 
  vegetationens 
  

   allmänna 
  utseende, 
  hvaraf 
  kustfloran 
  får 
  en 
  karakter 
  af 
  ytterlig 
  

   enformighet. 
  Nästan 
  hela 
  den 
  öfriga 
  artskaran 
  har 
  sitt 
  tillhåll 
  

   på 
  de 
  små 
  fläckar 
  blomstermark, 
  som 
  här 
  och 
  der 
  förekomma 
  och 
  

   som 
  genom 
  sin 
  rikhaltigare 
  växtlighet 
  afbryta 
  den 
  allmänna 
  en- 
  

   formigheten. 
  Blomstermarkens 
  vegetation 
  är 
  till 
  sin 
  samman- 
  

   sättning 
  mera 
  skiftande 
  på 
  olika 
  latituder 
  och 
  longituder, 
  men 
  

   det 
  må 
  särskildt 
  anmärkas, 
  att 
  det 
  är 
  just 
  dessa 
  trakter, 
  som 
  

   äro 
  de 
  svåraste 
  att 
  genomforska, 
  emedan 
  på 
  dem 
  flere 
  växt- 
  

   arter 
  uppträda 
  i 
  ett 
  fåtal 
  individer 
  på 
  mycket 
  små 
  områden. 
  

   På 
  dylika 
  delar 
  af 
  kusten 
  hafva 
  flertalet 
  af 
  de 
  endast 
  på 
  en 
  

   eller 
  få 
  lokaler 
  anträffade 
  arterna 
  sitt 
  hemvist. 
  

  

  Såsom 
  redan 
  ofvan 
  påpekats, 
  är 
  det 
  den 
  monokotyledona 
  

   gruppen 
  af 
  fanerogamer, 
  som 
  på 
  den 
  nordsibiriska 
  kusten 
  är 
  

   den 
  individrikaste. 
  Bland 
  dikotyledonerna 
  finnes 
  det 
  visser- 
  

   ligen 
  åtskilliga 
  arter, 
  som 
  på 
  någon 
  viss 
  del 
  af 
  kusten 
  kunna 
  

   och 
  måste 
  betraktas 
  såsom 
  jämförelsevis 
  allmänna. 
  Så 
  t. 
  «x. 
  

   Papaver 
  nudicaule 
  på 
  kap 
  Tscheljuskin, 
  Cochlearia 
  fenestrata 
  

   på 
  tältplatserna 
  vid 
  Pitlekaj, 
  Empetrum 
  nigrum 
  och 
  Ledum 
  

   palustre 
  här 
  och 
  der 
  på 
  tufmarken 
  vid 
  Pitlekaj, 
  men 
  det 
  gifves 
  

  

  