﻿294 
  KJELLMAN, 
  SIBIR. 
  NORDKUSTENS 
  FAN 
  ER 
  00 
  AMFLO 
  R 
  A. 
  

  

  knappast 
  en 
  bland 
  dem, 
  som 
  på 
  områden 
  af 
  någon 
  större 
  om- 
  

   fattning 
  uppträder 
  i 
  så 
  stor 
  individmängd, 
  att 
  den 
  ger 
  vegeta- 
  

   tionen 
  dess 
  prägel. 
  Detta 
  är 
  deremot 
  fallet 
  med 
  åtminstone 
  

   några 
  monokotyledoner, 
  bland 
  hvilka 
  särskildt 
  må 
  framhållas 
  

   Eriophorum 
  Scheuchzeri 
  och 
  E. 
  vaginatum, 
  Carex 
  aquatilis, 
  Alo- 
  

   pecurus 
  alpinus, 
  Aira 
  csespitosa, 
  Dupontia 
  Fischeri, 
  Hierochloa 
  

   pauciflora, 
  Elymus 
  mollis. 
  

  

  Den 
  allmännast 
  utbredda 
  arten 
  inom 
  hela 
  arktiska 
  flor- 
  

   området 
  antar 
  Hooker 
  ' 
  Saxifraga 
  oppositifolia 
  vara. 
  För 
  den 
  

   sibiriska 
  nordkusten 
  gäller 
  detta 
  icke, 
  så 
  vidt 
  jag 
  kunnat 
  

   finna. 
  Flere 
  af 
  dess 
  Saxifraga-arter 
  har 
  jag 
  anträffat 
  på 
  ett 
  

   större 
  antal 
  punkter 
  än 
  Saxifraga 
  oppositifolia. 
  Åtskilliga 
  

   gräsarter 
  hafva 
  äfven 
  en 
  allmännare 
  utbredning 
  och 
  före- 
  

   komma 
  i 
  större 
  mängd 
  än 
  den. 
  Såsom 
  den 
  längs 
  sibiriska 
  

   nordkusten 
  allmännast 
  utbredda 
  fanerogamen 
  skulle 
  jag 
  vilja 
  

   anse 
  Luzula 
  arcuata 
  f. 
  hyperborea 
  eller 
  Stellaria 
  longipes. 
  

  

  Af 
  de 
  10 
  monotypiska 
  slägten, 
  hvilka 
  enligt 
  Grisebach 
  - 
  

   uteslutande 
  eller 
  nästan 
  uteslutande 
  tillhöra 
  det 
  arktiska 
  flor- 
  

   området, 
  förekomma 
  5 
  vid 
  den 
  sibiriska 
  nordkusten: 
  tvänne, 
  

   Gymnandra 
  och 
  Dupontia, 
  temligen 
  allmänt 
  utbredda, 
  ett, 
  Dia- 
  

   pensia, 
  endast 
  i 
  områdets 
  östligaste 
  del 
  från 
  Kolyma-flodens 
  

   mynning 
  till 
  Berings 
  sund, 
  tvänne 
  anträffade 
  hvardera 
  på 
  ett 
  

   ställe: 
  Osmothamnus 
  af 
  Adams 
  vid 
  Lenas 
  mynning, 
  Pleuro- 
  

   pogon 
  af 
  mig 
  vid 
  Aktinia-viken. 
  Af 
  den 
  arktiska 
  florans 
  sjelf- 
  

   ständiga, 
  endemiska 
  arter, 
  hvilka 
  samme 
  författare 
  anför, 
  äro 
  

   Draba 
  corymbosa, 
  Cochlearia 
  fenestrata, 
  Dupontia 
  Fischeri 
  och 
  

   Pleuropogon 
  Sabinii 
  hittills 
  anmärkta 
  vid 
  Sibiriens 
  nordkust. 
  

  

  På 
  grund 
  af 
  åtskilliga 
  monotypiska 
  slägtens 
  utbredning 
  

   inom 
  det 
  arktiska 
  florområdet 
  har 
  Grisebach 
  3 
  tänkt 
  sig 
  en 
  

   gräns 
  mellan 
  östliga 
  och 
  vestliga 
  vegetationscentra 
  ungefär 
  på 
  

   Kolyma-flodens 
  meridian, 
  hvilken 
  gräns 
  skulle 
  sammanfalla 
  

   med 
  ett 
  område 
  af 
  det 
  Sibiriska 
  Ishafvet, 
  der 
  en 
  periodisk 
  

   vexling 
  i 
  hafsströmmarne 
  äger 
  rum. 
  Visserligen 
  förlorar 
  denna 
  

   grund 
  något 
  i 
  betydelse, 
  sedan 
  på 
  sista 
  tiden 
  en 
  af 
  de 
  för 
  de 
  

   vestliga 
  vegetationscentra 
  utmärkande 
  monotyperna, 
  Pleuro- 
  

   pogon, 
  blifvit 
  funnen 
  såväl 
  på 
  Novaja 
  Semlja 
  som 
  vid 
  Aktinia- 
  

   viken, 
  och 
  alltså 
  detta 
  växtslägtes 
  amerikanska 
  ursprung 
  blifvit 
  

   allt 
  utom 
  säkert. 
  Men 
  det 
  finnes 
  dock 
  andra 
  skäl, 
  som 
  kraftigt 
  

   tala 
  för 
  att 
  betrakta 
  denna 
  del 
  af 
  det 
  arktiska 
  Sibirien 
  möj- 
  

  

  1 
  J. 
  D. 
  Hooker 
  : 
  Outlines 
  of 
  the 
  Distribution 
  of 
  Arctic 
  Plants, 
  s. 
  257. 
  

   Transactions 
  of 
  the 
  Linnean 
  Society 
  of 
  London, 
  Vol. 
  23. 
  London 
  1862. 
  

  

  2 
  Anf. 
  st. 
  I, 
  sid. 
  531. 
  

  

  3 
  Anf. 
  st. 
  I. 
  sid. 
  68. 
  

  

  