﻿'536 
  KJELLMAN, 
  F 
  AN 
  EROG 
  AMFLOR 
  AK 
  PÄ 
  NOVAJA 
  SEMLJA 
  ETC. 
  

  

  som 
  i 
  dessa 
  trakter 
  sprider 
  sig 
  mycket 
  långsamt. 
  Så 
  t. 
  ex. 
  

   Vaccinium 
  vitis 
  idsea, 
  hvilken 
  helt 
  visst 
  här 
  mycket 
  sällan 
  

   hinner 
  frambringa 
  mogen 
  frukt. 
  Möjligen 
  har 
  Kariska 
  por- 
  

   ten, 
  ehuru 
  dess 
  bredd 
  ej 
  är 
  synnerligen 
  stor, 
  bildat 
  en 
  oöfver- 
  

   stiglig 
  gräns 
  för 
  några 
  af 
  dessa 
  arter. 
  Skulle 
  framtida 
  iakt- 
  

   tagelser 
  gifva 
  vid 
  handen, 
  att 
  ofvan 
  anförda 
  växter 
  inom 
  denna 
  

   del 
  af 
  det 
  arktiska 
  området 
  verkligen 
  äro 
  inskränkta 
  till 
  ön 
  

   Wajgatsch, 
  bör 
  den 
  frågan 
  upptagas 
  till 
  närmare 
  undersökning, 
  

   om 
  icke 
  detta 
  förhållande 
  är 
  ett 
  uttryck 
  för 
  en 
  af 
  olikhet 
  i 
  

   geologiskt 
  hänseende 
  betingad 
  skilnad 
  i 
  fanerogamflorans 
  ut- 
  

   vecklingshistoria 
  på 
  Novaja 
  Semlja 
  och 
  Wajgatsch, 
  och 
  om 
  i 
  

   följd 
  häraf 
  icke 
  dessa 
  trakter 
  böra 
  betraktas 
  såsom 
  tillhörande 
  

   olika 
  trängre 
  områden 
  af 
  det 
  arktiska 
  florgebitet. 
  En 
  åsigt 
  

   gående 
  i 
  denna 
  riktning 
  är 
  redan 
  uttalad, 
  nämligen 
  af 
  C. 
  I. 
  

   v. 
  Klinggräff 
  i 
  hans 
  förtjenstfulla, 
  om 
  noggranna 
  studier 
  

   och 
  vidlyftig 
  literaturkännedom 
  vittnande 
  bidrag 
  till 
  norra 
  

   och 
  arktiska 
  Europas 
  växtgeografi. 
  ! 
  Han 
  indelar 
  det 
  arktiska 
  

   Europa, 
  hvars 
  sydgräns, 
  såsom 
  naturligt 
  är, 
  skogsgränsen 
  får 
  

   bilda, 
  i 
  tvänne 
  underzoner, 
  en 
  nordlig 
  eller 
  polarzonen 
  och 
  

   en 
  sydlig, 
  tundrazonen. 
  Till 
  den 
  senare 
  höra 
  de 
  kontinentala 
  

   delarne 
  af 
  arktiska 
  Europa 
  med 
  tillägg 
  af 
  öarne 
  Kolgujew 
  

   och 
  Wajgatsch, 
  till 
  den 
  förra 
  de 
  öfriga 
  öarna 
  i 
  det 
  europeiska 
  

   Ishafvet: 
  Beeren 
  Eiland, 
  Spetsbergen, 
  Kung 
  Karls 
  land, 
  Franz 
  

   Josefs 
  land 
  och 
  Novaja 
  Semlja, 
  Skälet 
  för 
  detta 
  Novaja 
  Sem- 
  

   ljas 
  åtskiljande 
  från' 
  Wajgatsch 
  i 
  fytogeografiskt 
  hänseende 
  

   skulle 
  vara, 
  att 
  på 
  Wajgatsch 
  afgjord 
  tundrabildning 
  är 
  her- 
  

   skande, 
  men 
  så 
  icke 
  på 
  Novaja 
  Semlja. 
  2 
  Om 
  man 
  med 
  tundra 
  

   förstår 
  inom 
  arktiska 
  zonen 
  belägna 
  vågiga 
  eller 
  lågkulliga, 
  

   låt 
  vara 
  här 
  och 
  der 
  af 
  framstrykande 
  bergåsar 
  afbrutna 
  

   slätter, 
  så 
  är 
  det 
  obestridligt, 
  att 
  ön 
  Wajgatsch 
  är 
  ett 
  tundra- 
  

   land. 
  Men 
  låter 
  man 
  dessutom, 
  såsom 
  Klinggräff 
  gör, 
  3 
  tun- 
  

   dran 
  karakteriseras 
  genom 
  en 
  förherskande 
  vegetation 
  af 
  

   mossor 
  och 
  lafvar, 
  så 
  kan, 
  enligt 
  min 
  kännedom 
  om 
  Wajgatsch, 
  

   hvilken 
  dock 
  endast 
  sträcker 
  sig 
  till 
  kustlandet, 
  denna 
  ö 
  icke 
  

   kallas 
  för 
  tundra. 
  Visserligen 
  ingå 
  lafvar 
  och 
  mossor 
  till 
  be- 
  

   tydlig 
  del 
  i 
  vegetationstäckets 
  sammansättning, 
  men 
  de 
  växter, 
  

   som 
  förläna 
  växtligheten 
  dess 
  allmänna 
  prägel, 
  äro 
  icke 
  dessa 
  

   växtformer, 
  utan 
  fanerogamer, 
  hvarigenom 
  en 
  väsentlig 
  olik- 
  

   het 
  framkallas 
  mellan 
  Wajgatsch 
  och 
  de 
  kontinentala 
  Polytri- 
  

  

  1 
  C. 
  I. 
  v. 
  Klinggräff: 
  Zur 
  Pflanzengeografie 
  des 
  nördlichen 
  und 
  ark- 
  

   tischen 
  Europa's. 
  Zweite 
  Aufl. 
  (Mariemverder 
  1878.) 
  

  

  2 
  Jfr 
  anf. 
  st. 
  sid. 
  6 
  och 
  43. 
  

   s 
  Anf. 
  st, 
  sid. 
  46. 
  

  

  