﻿340 
  KJELLMAK, 
  FAKEROGAMFLORAK 
  PÅ 
  KO 
  VA 
  JA 
  SEMLJA 
  ETC 
  

  

  arktiska 
  Europa 
  berättigar 
  sålunda 
  visserligen 
  icke 
  till 
  någon 
  

   slutsats 
  om 
  Novaja 
  Seralj 
  as 
  och 
  Wajgatschs 
  närmare 
  anslut- 
  

   ning 
  i 
  fytogeografiskt 
  afseende 
  till 
  arktiska 
  Sibirien, 
  ehuru 
  

   det 
  dock 
  är 
  obestridligt, 
  att 
  det 
  talar 
  mera 
  härför 
  än 
  häremot. 
  

   Tydligare 
  synes 
  mig 
  en 
  närmare 
  förvandtskap 
  af 
  fanerogam- 
  

   floran 
  på 
  Wajgatsch 
  och 
  Novaja 
  Semlja 
  till 
  det 
  arktiska 
  Sibi- 
  

   riens 
  än 
  det 
  arktiska 
  Europas 
  antydas 
  af 
  de 
  öfriga 
  på 
  Novaja 
  

   Semlja 
  och 
  Wajgatsch 
  anträffade 
  arktiskt 
  endemiska 
  arterna, 
  

   låt 
  också 
  vara 
  att 
  åtskilliga 
  bland 
  dessa 
  äga 
  en 
  så 
  egendomlig 
  

   utbredning, 
  att 
  man 
  torde 
  böra 
  uppfatta 
  dem 
  såsom 
  hvad 
  

   Engler 
  1 
  kallar 
  urgamla 
  glacialväxter, 
  från 
  hvilkas 
  af 
  tillfälliga 
  

   orsaker 
  beroende 
  qvarvaro 
  på 
  en 
  viss 
  trakt 
  någon 
  bestämd 
  

   slutsats 
  vid 
  trängre 
  florområdens 
  begränsning 
  icke 
  kan 
  dragas. 
  

   Bland 
  de 
  af 
  Hooker 
  2 
  och 
  Grisebach 
  3 
  såsom 
  sådana 
  upp- 
  

   gifna 
  arterna 
  finnas 
  på 
  Novaja 
  Semlja 
  och 
  Wajgatsch 
  tre 
  arter: 
  

   Draba 
  corymbosa, 
  Festuca 
  brevifolia 
  och 
  Dupontia 
  Fischeri. 
  

   Till 
  dessa 
  komma, 
  enligt 
  hvad 
  jag 
  känner, 
  följande 
  åtta: 
  Ta- 
  

   raxacum 
  phymatocarpum, 
  Androsace 
  triflora, 
  Glyceria 
  vaginata, 
  

   Gl. 
  vilfoidea, 
  Gl. 
  Vahliana, 
  Gl. 
  (?) 
  Kjellmani, 
  Gl. 
  tenella 
  och 
  

   Catabrosa 
  concinna, 
  alla, 
  såsom 
  mig 
  synes, 
  mycket 
  väl 
  diffe- 
  

   rentierade 
  arter, 
  ehuru 
  några 
  af 
  dem 
  först 
  på 
  senare 
  tider 
  när- 
  

   mare 
  kända. 
  Af 
  dessa 
  är 
  nu 
  endast 
  den 
  i 
  det 
  arktiska 
  om- 
  

   rådet 
  allmänt 
  utbredda 
  Dupontia 
  Fischeri 
  uppgifven 
  både 
  för 
  

   cisuralska 
  Samojedlandet 
  och 
  arktiska 
  Sibirien. 
  Festuca 
  brevi- 
  

   folia, 
  Glyceria 
  Vahliana 
  och 
  Gl. 
  tenella 
  äro 
  hittills 
  icke 
  an- 
  

   märkta 
  hvarken 
  inom 
  det 
  ena 
  eller 
  det 
  andra 
  området, 
  de 
  öf- 
  

   riga 
  7 
  åter 
  kända 
  från 
  arktiska 
  Sibirien, 
  men 
  icke 
  från 
  ark- 
  

   tiska 
  Ryssland. 
  

  

  En 
  ledning 
  vid 
  urskiljandet 
  och 
  begränsningen 
  af 
  olika 
  

   trängre 
  florområden 
  inom 
  det 
  arktiska 
  florgebitet 
  skall 
  helt 
  

   visst 
  vinnas 
  genom 
  en 
  fortsatt 
  undersökning 
  af 
  de 
  här 
  under 
  

   bildning 
  varande 
  nyare 
  utvecklingscentra. 
  Att 
  nya 
  former 
  

   och 
  arter 
  uppstått 
  och 
  uppstå 
  inom 
  det 
  arktiska 
  gebitet 
  och 
  

   att 
  antydningar 
  till 
  nyare 
  utvecklingscentra 
  kunna 
  urskiljas, 
  

   synes 
  mig 
  stäldt 
  utom 
  allt 
  tvifvel. 
  Ett 
  den 
  arktiska 
  florans 
  

   slägte, 
  stadt 
  i 
  nybildnig, 
  är 
  slägtet 
  Salix, 
  såsom 
  Lundström 
  

   visat 
  i 
  sin 
  förträffliga 
  utredning 
  och 
  framställning 
  af 
  Novaja 
  

   Semljas 
  Salix-vegetation. 
  4 
  Såsom 
  ett 
  annat 
  sådant 
  slägte 
  

  

  • 
  Anf. 
  st. 
  sid. 
  145. 
  

  

  2 
  Anf. 
  st. 
  sid. 
  257—258. 
  

  

  3 
  Anf. 
  st. 
  I, 
  sid. 
  530. 
  

  

  4 
  A. 
  N. 
  Lundström: 
  Kritische 
  Bemerkungen 
  ixber 
  die 
  Weiden 
  Nowaja 
  

   Semljas 
  und 
  ihren 
  genetischen 
  Zusammenhang. 
  Acta 
  regia? 
  societatis 
  scien- 
  

   tiarum 
  Upsaliensis. 
  Vol. 
  extra 
  ord. 
  edit. 
  Upsaliee 
  1877. 
  

  

  