﻿360 
  KJELL 
  JU 
  A 
  -V, 
  T 
  8 
  G. 
  HUKTSCHER 
  N 
  A 
  8 
  HUSH 
  A 
  L 
  L 
  8 
  I 
  r 
  Ä 
  X 
  T 
  Ef!. 
  

  

  underkasta 
  sig 
  och 
  utföra 
  med 
  förvånansvärdt 
  godt 
  resultat. 
  

   Arten 
  hör 
  till 
  de 
  mera 
  sällsynta 
  på 
  Tschuktsch-landets 
  nord- 
  

   kust 
  och 
  uppträder 
  alltid 
  spridd. 
  Man 
  får 
  väl 
  antaga, 
  att 
  

   tschuktschen 
  vid 
  valet 
  af 
  sina 
  näringsväxter 
  låter 
  leda 
  sig 
  af 
  

   vissa 
  växters, 
  genom 
  erfarenhet 
  funna, 
  större 
  näringsvärde 
  och 
  

   en 
  för 
  dem 
  egendomlig, 
  för 
  hans 
  gom 
  behaglig 
  smak, 
  1 
  om 
  ock 
  

   en 
  arts 
  allmännare 
  förekomst 
  icke 
  är 
  utan 
  allt 
  inflytande. 
  

  

  Af 
  de 
  kända 
  och 
  använda 
  matväxterna 
  värderas 
  somliga 
  

   högre 
  än 
  andra 
  och 
  ätas 
  företrädesvis, 
  då 
  de 
  kunna 
  öfver- 
  

   kommas. 
  Såsom 
  ofvan 
  nämndes 
  var 
  Salix 
  boganidensis 
  vid 
  

   Pitlekaj 
  och 
  trakten 
  närmast 
  deromkring 
  den 
  allmännast 
  nytt- 
  

   jade 
  växten. 
  Den 
  skattades 
  dock 
  ej 
  så 
  högt 
  som 
  t. 
  ex. 
  Rho- 
  

   diola 
  rosea 
  L., 
  som 
  här 
  var 
  mycket 
  sällsynt. 
  Denna 
  skulle 
  dock 
  

   förekomma 
  i 
  stor 
  mängd 
  vid 
  byn 
  Pidlin 
  och 
  här 
  spela 
  sam- 
  

   ma 
  rol 
  som 
  anförda 
  pilart 
  vid 
  Pitlekaj, 
  h 
  vilken 
  senare 
  visser- 
  

   ligen 
  var 
  lika 
  allmän 
  vid 
  Pidlin 
  som 
  Pitlekaj, 
  men 
  betrakta- 
  

   des 
  såsom 
  sämre. 
  Ren-tschuktscherna 
  ägde 
  andra 
  närings- 
  

   växter 
  än 
  kust-tschuktscherna, 
  detta 
  säkerligen 
  icke 
  derför^ 
  

   att 
  de, 
  som 
  af 
  de 
  senare 
  användes, 
  saknades 
  eller 
  förekommo 
  

   i 
  ringa 
  mängd 
  der 
  ren-tschuktscherna 
  uppehöllo 
  sig, 
  utan 
  eme- 
  

   dan 
  dessa 
  hade 
  tillgång 
  till 
  växter, 
  som 
  voro 
  ansedda 
  för 
  

   bättre, 
  och 
  som 
  icke 
  förekommo 
  vid 
  kusten 
  eller 
  här 
  voro 
  allt 
  

   för 
  sällsynta 
  för 
  att 
  få 
  någon 
  vidsträcktare 
  användning. 
  En 
  

   del 
  arter 
  stå 
  i 
  vissa 
  delar 
  af 
  Tschuktsch-landet 
  i 
  mycket 
  högt 
  

   rop 
  och 
  ställas 
  här 
  lika 
  högt 
  öfver 
  andra 
  brukliga 
  vegetabilier, 
  

   som 
  t. 
  ex. 
  hos 
  oss 
  sparris 
  och 
  kronärtskockor. 
  Särskildt 
  vill 
  

   jag 
  härvid 
  erinra 
  om 
  en 
  ärtväxt 
  — 
  Hedysarum 
  obscurum 
  L. 
  — 
  . 
  

   Den 
  finnes 
  icke 
  i 
  sjelfva 
  kustbältet, 
  men 
  uppträder 
  i 
  rätt 
  stor 
  

   mängd 
  på 
  vissa 
  ställen 
  i 
  det 
  inre 
  af 
  landet, 
  der 
  ren-tschuk- 
  

   tscherna 
  draga 
  fram. 
  Under 
  våren 
  erhöll 
  jag 
  från 
  en 
  bekant 
  

   ren-tschuktsch 
  en 
  stor 
  sändning 
  af 
  denna 
  växt. 
  Då 
  jag 
  skulle 
  

  

  1 
  Egendomligt 
  är 
  att 
  se, 
  huru 
  i 
  detta 
  fall 
  erfarenhet 
  och 
  smak 
  ledt 
  olika 
  

   polarfolk 
  åt 
  samma 
  håll, 
  så 
  att 
  vidt 
  skilda 
  stammar 
  kommit 
  att 
  använda 
  

   samma 
  eller 
  mycket 
  nära 
  heslägtade 
  växtformer 
  och 
  växtämnen. 
  Såsom 
  

   exempel 
  härpå 
  må 
  följande 
  anföras. 
  Pilblad 
  ätas 
  af 
  tschuktscherna 
  och 
  

   af 
  eskimåerna 
  i 
  arktiska 
  Amerika, 
  Rhodiola 
  rosea 
  af 
  tschuktscher 
  och 
  Grön- 
  

   lands 
  eskimåer. 
  De 
  sistnämnda 
  använda 
  de 
  blombärande 
  årsskotten 
  af 
  Pe- 
  

   dicularis 
  hirsuta, 
  tschuktschen 
  samma 
  delar 
  af 
  Pedicularis 
  sudetica. 
  Både 
  

   samojeder 
  och 
  tschuktscher 
  äta 
  Cineraria 
  palustris 
  och 
  rötter 
  af 
  Oxytropis- 
  

   arter. 
  Grönlands 
  eskimåer 
  och 
  lapparne 
  betrakta 
  Angelica 
  Archangelica 
  

   såsom 
  en 
  delikatess. 
  Innehållet 
  i 
  renmagen 
  anses 
  läckert 
  af 
  tschuktscher 
  

   och 
  eskimåer, 
  såväl 
  grönländska 
  som 
  amerikanska. 
  Grönländare 
  och 
  

   tschuktscher 
  äta 
  större 
  hafsalger. 
  Oxyria 
  digyna 
  nyttjas 
  af 
  eskimåer 
  och 
  

   tschuktscher. 
  Skörbjuggsörten 
  försmås 
  af 
  grönländarne, 
  eskimåerna 
  i 
  ark- 
  

   tiska 
  Amerika 
  och 
  tschuktscherna. 
  

  

  