﻿404 
  NORDENSKIÖLD, 
  NORRSKENEN 
  VID 
  BERINGS 
  SUND. 
  

  

  kransforrnade 
  norrskenet 
  eller, 
  såsom 
  man 
  kanske 
  kunde 
  kalla 
  

   det, 
  norr 
  skens 
  glorian 
  utgör 
  således 
  blott 
  en 
  egendomlig, 
  äfven 
  

   i 
  sydligare 
  trakter 
  ofta 
  iakttagen 
  form 
  af 
  norrskenet 
  i 
  dess 
  

   helhet. 
  Olikheten 
  mellan 
  den 
  och 
  våra 
  vanliga 
  norrsken 
  är 
  

   emellertid 
  mycket 
  betydande. 
  För 
  att 
  denna 
  må 
  framträda 
  

   tydligt, 
  torde 
  det, 
  innan 
  jag 
  går 
  vidare, 
  vara 
  lämpligt 
  att 
  med 
  

   några 
  ord 
  påpeka 
  hvad 
  som 
  synes 
  mig 
  vara 
  det 
  mest 
  känne- 
  

   tecknande 
  för 
  de 
  särskilda 
  företeelser, 
  hvarom 
  här 
  är 
  fråga. 
  

   Dessutom 
  får 
  jag 
  fästa 
  uppmärksamhet 
  derpå, 
  att 
  vintern 
  1878 
  

   — 
  1879 
  infallit 
  vid 
  ett 
  norrskensminimum, 
  och 
  att 
  det 
  kanske 
  

   just 
  varit 
  denna 
  omständighet, 
  som 
  låtit 
  oss 
  iakttaga 
  de 
  här 
  

   beskrifna 
  företeelserna 
  ofördunklade 
  af 
  norrskenets 
  praktfulla 
  

   former. 
  Under 
  ett 
  norrskensmaximum 
  skulle 
  helt 
  säkert 
  norr- 
  

   skenen 
  äfven 
  vid 
  Berings 
  sund 
  artat 
  sig 
  betydligt 
  annorlunda. 
  

   Härtill 
  kommer, 
  att 
  åtskilliga 
  omständigheter 
  synas 
  tala 
  der- 
  

   för, 
  att 
  en 
  betydlig 
  del 
  af 
  norrskensbågarnes 
  ljus 
  absorberas 
  

   redan 
  genom 
  inverkan 
  af 
  den 
  vattengas, 
  som 
  ingår 
  i 
  luft 
  af 
  0° 
  

   till 
  — 
  10°. 
  Möjligt 
  är 
  derför, 
  att 
  de 
  bågnorrsken, 
  som 
  äro 
  ljus- 
  

   svaga, 
  alldeles 
  icke 
  kunna 
  ses 
  då 
  lufttemperaturen 
  är 
  öfver 
  

   fryspunkten. 
  

  

  Skandinaviska 
  strålnorrsken. 
  

  

  Ett 
  strålnorrsken 
  i 
  Skandinavien 
  bildas 
  af 
  mer 
  eller 
  min- 
  

   dre 
  ljusstarka 
  strålband, 
  sammansatta 
  af 
  raka 
  skarpt 
  begrän- 
  

   sade 
  strålar 
  och 
  strålknippen, 
  1 
  som 
  ligga 
  tvärs 
  emot 
  bandets 
  

   längdriktning. 
  Såväl 
  band 
  som 
  strålar 
  vexla 
  hvarje 
  ögonblick 
  

   utseende 
  och 
  läge. 
  An 
  skjuta 
  strålarne 
  upp 
  till 
  zenit 
  och 
  

   hopas 
  i 
  dess 
  gran 
  skåp 
  från 
  flere 
  håll 
  till 
  en 
  norrskenskrona, 
  

   än 
  falla 
  de 
  tillsamman 
  och 
  upplösas 
  i 
  ljusmoln 
  eller 
  föga 
  regel- 
  

   bundna 
  lager. 
  An 
  böjas 
  och 
  veckas 
  banden 
  till 
  prydliga 
  dra- 
  

   perier, 
  än 
  rätas 
  de 
  ut 
  till 
  jämna 
  strålbågar 
  eller 
  strålhvalf. 
  I 
  

   sjelfva 
  banden 
  jagar 
  den 
  ena 
  strålen 
  den 
  andra 
  i 
  rastlös 
  vex- 
  

   ling, 
  och 
  företeelsens 
  prakt 
  höjes 
  ytterligare 
  genom 
  vackra 
  

   färgskiftningar. 
  

  

  Denna 
  företeelses 
  grunddrag 
  utgöres 
  således 
  af 
  vexling 
  

  

  1 
  Härmed 
  betecknar 
  jag 
  raka, 
  enkla 
  ljusstreck 
  på 
  himlahvalfvet, 
  mot- 
  

   svarande 
  engelsmännens 
  beams, 
  fransmännens 
  rayons, 
  tyskarnes 
  Fääen, 
  

   Weyprechts 
  Strahlen, 
  strålknippen. 
  I 
  skrifter 
  om 
  norrsken 
  innefattar 
  man 
  

   ofta 
  under 
  namn 
  af 
  »bågar» 
  såväl 
  bågar 
  af 
  jämnt 
  spridt 
  ljus, 
  som 
  mer 
  eller 
  

   mindre 
  tydligt 
  stråldelade 
  band. 
  Dessa 
  båda 
  norrskensarter 
  tyckas 
  dock 
  

   vara 
  af 
  helt 
  olika 
  slag 
  och 
  ej 
  böra 
  förvexlas. 
  

  

  