﻿VEGA-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  

  

  405 
  

  

  och 
  oro. 
  Just 
  derigenom 
  borde 
  den 
  vara 
  svår 
  att 
  i 
  teckning 
  

   återge. 
  Den 
  har 
  dock 
  på 
  ett 
  mästerligt 
  sätt 
  blifvit 
  afbildad 
  i 
  

   de 
  norrskenstaflor, 
  som 
  offentliggjorts 
  af 
  den 
  franska 
  expedi- 
  

   tionen 
  med 
  La 
  Recherche 
  till 
  nordliga 
  Norge 
  och 
  Spetsbergen. 
  

   Den 
  sydbo, 
  som 
  ej 
  varit 
  i 
  tillfälle 
  att 
  sjelf 
  se 
  fullt 
  utbildade 
  

   strålnorrsken, 
  torde 
  af 
  dessa 
  taflor 
  få 
  en 
  god 
  bild 
  af 
  norr- 
  

   skenet 
  i 
  dess 
  mest 
  praktfulla 
  gestalt 
  och 
  ett 
  medel 
  att 
  med 
  

   den 
  jämföra 
  de 
  här 
  beskrifna 
  och 
  afbildade- 
  bågnorrskenen. 
  l 
  

  

  Norrskenen 
  vid 
  Mossel-bay. 
  

  

  Vår 
  öfvervintringsplats 
  1872 
  — 
  73 
  vid 
  Mossel-bay 
  på 
  Spets- 
  

   bergens 
  nordkust 
  (79° 
  53' 
  15" 
  n. 
  br. 
  ; 
  1(3° 
  4' 
  o. 
  1. 
  fr. 
  Greenw.) 
  var, 
  

   såsom 
  vidfogade 
  karta 
  visar, 
  belägen 
  innanför 
  det 
  ringformade 
  

   område, 
  öfver 
  hvars 
  zenit 
  den 
  ljuskrans 
  utbreder 
  sig, 
  som 
  

   bildar 
  den 
  vanliga 
  norrskensbågen. 
  Norrskenet 
  antog 
  derför 
  

   här 
  en 
  prägel, 
  betydligt 
  afvikande 
  från 
  de 
  skandinaviska 
  norr- 
  

   skenens. 
  Vid 
  Mossel-bay 
  började 
  norrskenen 
  vanligen 
  vid 
  

   södra 
  eller 
  sydöstra 
  synranden 
  med 
  ett 
  långt 
  och 
  lågt 
  liggan- 
  

   de 
  ljusband, 
  - 
  som 
  helt 
  säkert 
  -utgjorde 
  en 
  af 
  de 
  förut 
  omtalade 
  

   yttre 
  ijuskransarne 
  i 
  norrskensglorian. 
  Snart 
  höjde 
  sig 
  ban- 
  

   det, 
  blef 
  ojämnare, 
  ljusstarkare 
  och 
  deladt 
  i 
  strålknippen, 
  som 
  

   tycktes 
  sträfva 
  att 
  mötas 
  i 
  granskapet 
  af 
  inklinationsnålens 
  

   zenit. 
  Strålknippena 
  vexlade 
  ständigt 
  plats, 
  tilltogo 
  i 
  antal 
  

   och 
  omfång, 
  tills 
  de 
  slutligen 
  bildade 
  de 
  för 
  nordbon 
  välbe- 
  

   kanta 
  stråldraperierna. 
  Ofta 
  höll 
  sig 
  norrskenet 
  på 
  detta 
  sätt 
  

   uteslutande 
  på 
  södra 
  himlahvalfvet, 
  men 
  vid 
  andra 
  tillfällen 
  

   kastades 
  en 
  del 
  af 
  strålarne 
  hastigt 
  liksom 
  genom 
  en 
  plötslig 
  

   stormil 
  öfver 
  till 
  norr. 
  En 
  mer 
  eller 
  mindre 
  utpräglad, 
  af 
  

   skenbart 
  sammanlöpande 
  strålar 
  bildad 
  krona 
  uppstod 
  nu. 
  

   Knappast 
  hade 
  denna 
  nått 
  sin 
  högsta 
  utveckling, 
  förrän 
  allt 
  

   sammans 
  försvann, 
  för 
  att 
  snart 
  åter 
  börja 
  med 
  en 
  ny 
  båg- 
  

   formad 
  ljusdimma 
  i 
  söder, 
  som 
  småningom 
  tilltog 
  i 
  ljusstyrka, 
  

   utbreddes 
  till 
  draperier 
  och 
  åter 
  förvandlades 
  till 
  en 
  hastigt 
  

   förbleknande 
  krona. 
  I 
  ständig 
  vexling 
  upprepades 
  företeelsen 
  

   på 
  detta 
  sätt 
  timme 
  efter 
  timme, 
  dag 
  efter 
  dag. 
  

  

  1 
  Under 
  ett 
  norrskensminimumår 
  borde 
  bågnorrskenen 
  visa 
  sig 
  i 
  nord- 
  

   ligaste 
  Norge 
  ungefär 
  som 
  vintern 
  1878—79 
  vid 
  Berings 
  sund, 
  såvida 
  ej 
  luf- 
  

   tens 
  höga 
  värmegrad 
  och 
  derpå 
  beroende 
  halt 
  af 
  vattengas 
  hindrar 
  de 
  sva- 
  

   gaste 
  bågnorrskenen 
  att 
  synas 
  vid 
  Norges 
  af 
  golfströmmen 
  uppvärmda 
  kuster. 
  

  

  2 
  Öfverallt, 
  der 
  väderstreck 
  nämnas, 
  menas, 
  ifall 
  motsatsen 
  ej 
  uttryck- 
  

   ligen 
  anges, 
  rättvisande 
  nord, 
  syd, 
  ost, 
  vest 
  m. 
  m. 
  

  

  