﻿408 
  XOUDENSKIÖLD, 
  NORRSKENEN 
  VID 
  BERINGB 
  SUND. 
  

  

  synkretsen, 
  ja 
  ända 
  till 
  zenit. 
  Oftare 
  onigafs 
  den 
  vanliga 
  bå- 
  

   gen, 
  såsom 
  längre 
  fram 
  meddelade 
  bilder 
  angifva, 
  med 
  en 
  eller 
  

   flere 
  yttre 
  bågar, 
  från 
  hvilka 
  den 
  då 
  skildes 
  genom 
  mörka 
  

   band, 
  här 
  och 
  der 
  afbrutna 
  af 
  strålknippen. 
  Bågens 
  öfre 
  kant 
  

   var 
  föga 
  skarpt 
  begränsad, 
  i 
  det 
  att 
  dess 
  ljusstyrka 
  småningom 
  

   minskades, 
  tills 
  den 
  endast 
  meddelade 
  ett 
  knapt 
  märkbart 
  

   ljusskimmer 
  åt 
  himlahvalfvet. 
  På 
  nedre 
  eller 
  inre 
  sidan 
  var 
  

   deremot 
  gränsen 
  mellan 
  ljus 
  och 
  mörker 
  mer 
  bestämd, 
  hvar- 
  

   igenom 
  det 
  intiyck 
  uppkom, 
  att 
  bågen 
  hvilade 
  på 
  ett 
  mörkt 
  

   molnlikt 
  underlag 
  — 
  det 
  mörka 
  segmentet. 
  Det 
  rätta 
  namnet 
  

   för 
  detsamma 
  skulle 
  vara 
  det 
  obelysta 
  segmentet. 
  Hela 
  den 
  

   öfriga 
  delen 
  af 
  det 
  norra 
  himlahvalfvet 
  är 
  nämligen 
  tydligen 
  

   öfverdragen 
  med 
  en 
  svag 
  från 
  bågen 
  utgående 
  norrskens- 
  

   slöja. 
  Det 
  finnes 
  dock 
  äfven 
  »mörka 
  norrskenssegment» 
  af 
  

   annan 
  art. 
  Medan 
  nämligen 
  stjernorna 
  vanligen 
  lyste 
  ge- 
  

   nom 
  det 
  »mörka 
  segmentet» 
  med 
  oförminskad 
  glans, 
  hände 
  

   det 
  dock 
  stundom, 
  att 
  detta 
  icke 
  var 
  förhållandet. 
  »Det 
  mörka 
  

   segmentet» 
  utgjordes 
  då 
  af 
  ett 
  vanligt 
  moln, 
  som 
  tycktes 
  hafva 
  

   norrskensbågens 
  form. 
  Från 
  dess 
  kant 
  tycktes 
  ljusskenet 
  ut- 
  

   gå, 
  men 
  i 
  verkligheten 
  utgjorde 
  det 
  endast 
  ett 
  vanligt 
  tunt 
  

   stratusmoln 
  eller 
  en 
  lågt 
  liggande 
  dimma, 
  som 
  sträckte 
  sig 
  

   utmed 
  en 
  större 
  eller 
  mindre 
  del 
  af 
  synkretsen, 
  och 
  som 
  icke 
  

   stod 
  i 
  något 
  annat 
  sammanhang 
  med 
  sjelfva 
  norrskenet, 
  än 
  

   att 
  norrskenets 
  ljus 
  blef 
  af 
  molnet 
  något 
  förminskadt, 
  hvar- 
  

   vid 
  tillika 
  den 
  skenbara 
  synranden 
  omärkligt 
  höjdes 
  öfver 
  

   den 
  verkliga. 
  Det 
  mörka 
  segmentet 
  blef 
  nu 
  mörkare 
  än 
  förut 
  

   och 
  skarpt 
  begränsadt 
  af 
  ett 
  ljussken, 
  som 
  tycktes 
  utgå 
  från 
  

   segmentets 
  molnkant. 
  Med 
  full 
  visshet 
  kan 
  jag 
  påstå, 
  att 
  de 
  

   lysande 
  molnsegment, 
  som 
  vi 
  sågo 
  under 
  vintern 
  1878 
  — 
  79, 
  upp- 
  

   kommit 
  på 
  detta 
  sätt. 
  Sannolikt 
  hafva 
  några 
  ljusdimmor, 
  som 
  

   nätterna 
  mot 
  den 
  18 
  och 
  20 
  mars 
  sågos 
  nära 
  isen 
  i 
  gran- 
  

   skapet 
  af 
  fartyget, 
  haft 
  ett 
  likartadt 
  ursprung. 
  Säkert 
  vågar 
  

   jag 
  dock 
  ej 
  påstå 
  detta. 
  

  

  Norrskensbågens 
  läge 
  i 
  rymden. 
  

  

  Den 
  i 
  slutet 
  på 
  föreliggande 
  afhandling 
  meddelade 
  för- 
  

   teckningen 
  visar, 
  att 
  den 
  vanliga 
  norrskensbågen, 
  den 
  »van- 
  

   liga 
  bågen», 
  såsom 
  den 
  ombord 
  snart 
  kallades, 
  var 
  till 
  sitt 
  

   läge 
  underkastad 
  så 
  obetydliga 
  förändringar 
  och 
  till 
  sin 
  form 
  

   så 
  regelbundet 
  böjd, 
  att 
  man 
  ovilkorligen 
  leddes 
  på 
  den 
  tan- 
  

  

  