﻿VEGA-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  409 
  

  

  ken, 
  att 
  den 
  härrörde 
  af 
  en 
  ständig 
  eller 
  nästan 
  ständig 
  ljus- 
  

   krans, 
  belägen 
  i 
  den 
  öfre 
  delen 
  af 
  luftkretsen. 
  

  

  Det 
  är 
  tydligt, 
  att 
  läget 
  af 
  denna 
  ljuskrans 
  lätt 
  och 
  säkert 
  

   skulle 
  kunna 
  bestämmas, 
  om 
  man 
  hade 
  tillgång 
  till 
  samtidiga 
  

   iakttagelser 
  på 
  densamma 
  från 
  tvänne 
  olika 
  ställen, 
  men 
  hela 
  

   företeelsen 
  är 
  beklagligen 
  så 
  oansenlig 
  i 
  jämförelse 
  med 
  de 
  

   vanliga 
  praktfulla 
  norrskenen, 
  att 
  den, 
  åtminstone 
  der 
  dessa 
  

   samtidigt 
  uppträda, 
  ofta 
  torde 
  blifvit 
  föga 
  beaktad. 
  Redan 
  af 
  

   de 
  vid 
  Vegas 
  vinterhamn 
  gjorda 
  mätningar 
  af 
  bågens 
  största 
  

   vinkelhöj 
  d 
  öfver 
  synkretsen, 
  dess 
  utsträckning 
  och 
  det 
  väder- 
  

   streck, 
  i 
  hvilket 
  den 
  visade 
  sig, 
  kan 
  man 
  beräkna 
  strålkran- 
  

   sens 
  verkliga 
  läge 
  till 
  jordytan 
  under 
  förutsättning: 
  

  

  l:o) 
  Att 
  strålkransen 
  ligger 
  i 
  ett 
  plan 
  vinkelrätt 
  mot 
  den 
  

   jordradie, 
  som 
  träffar 
  dess 
  medelpunkt, 
  eller, 
  hvad 
  som 
  är 
  det- 
  

   samma, 
  att 
  dess 
  undre 
  del 
  öfverallt 
  ligger 
  på 
  ungefär 
  samma 
  

   höjd 
  öfver 
  jordytan. 
  Skulle 
  detta 
  icke 
  vara 
  förhållandet, 
  så 
  

   skulle 
  vissa 
  delar 
  af 
  kransen 
  ligga 
  på 
  ett 
  betydligt 
  större 
  af- 
  

   stånd 
  från 
  jordytan 
  än 
  andra, 
  och 
  antagligt 
  vore, 
  att 
  med 
  an- 
  

   ledning 
  häraf 
  så 
  olika 
  vilkor 
  för 
  ljusbildningen 
  skulle 
  före- 
  

   komma 
  i 
  dess 
  olika 
  delar, 
  att 
  ljusbågen 
  helt 
  och 
  hållet 
  skulle 
  

   förlora 
  den 
  prägel 
  af 
  jämnhet 
  och 
  likformighet, 
  som 
  särskildt 
  

   utmärker 
  densamma; 
  

  

  2:o) 
  Att 
  strålkransen 
  är 
  cirkelformad. 
  Äfven 
  härför 
  talar 
  

   den 
  iakttagna 
  ljusbågens 
  jämna 
  böjning 
  och 
  ljusets 
  jämna 
  för- 
  

   delning 
  i 
  dess 
  olika 
  delar. 
  Det 
  är 
  visserligen 
  möjligt, 
  att 
  vissa 
  

   afvikelser 
  från 
  cirkelformen 
  förekomma, 
  hvilka 
  stå 
  i 
  samman- 
  

   hang 
  med 
  oregelbundenheten 
  i 
  de 
  magnetiska 
  krafternas 
  för- 
  

   delning 
  rundt 
  om 
  den 
  magnetiska 
  polen, 
  men 
  synnerligen 
  be- 
  

   tydande 
  synas 
  de 
  i 
  alla 
  fall 
  icke 
  vara, 
  och 
  så 
  angeläget 
  det 
  

   än 
  är 
  att 
  i 
  en 
  framtid 
  noggrant 
  studera 
  dem, 
  så 
  torde 
  det 
  

   icke 
  vara 
  skäl 
  att 
  för 
  deras 
  skull 
  nu 
  afstå 
  från 
  försöket 
  att 
  

   utreda 
  hufvuddragen 
  af 
  denna 
  märkvärdiga 
  norrskensform; 
  

  

  3:o) 
  Att 
  man 
  känner 
  projektionen 
  af 
  ljuskretsens 
  midt 
  

   mot 
  jordytan. 
  Samtidiga 
  iakttagelser 
  från 
  tvänne 
  lämpligt 
  be- 
  

   lägna 
  ställen 
  skulle 
  med 
  lätthet 
  och 
  säkerhet 
  besvara 
  denna 
  

   fråga. 
  Några 
  dylika 
  iakttagelser 
  finnas 
  dock 
  för 
  det 
  närva- 
  

   rande 
  ej 
  att 
  tillgå. 
  Men 
  med 
  anledning 
  af 
  det 
  sammanhangs 
  

   som 
  man 
  allt 
  sedan 
  Celsii 
  och 
  Hjorters 
  tid 
  känt 
  vara 
  rådan- 
  

   de 
  mellan 
  norrskenen 
  och 
  de 
  magnetiska 
  krafterna 
  på 
  jord- 
  

   ytan, 
  och 
  framför 
  allt 
  med 
  anledning 
  deraf, 
  att 
  norrsken 
  s- 
  

   bågarnes 
  höjdpunkt 
  öfverallt 
  ligger 
  ungefär 
  i 
  den 
  magnetiska 
  me- 
  

   ridianen, 
  är 
  det 
  tydligt, 
  att 
  man 
  har 
  att 
  söka 
  norrskensglorians 
  

   midt 
  i 
  granskapet 
  af 
  den 
  magnetiska 
  polen. 
  Antager 
  man, 
  

  

  