﻿VEGA 
  -EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  AliPETEN. 
  437 
  

  

  Norrskenets 
  sammanhang 
  med 
  jordmagnetismen. 
  

  

  Under 
  vår 
  öfvervintring 
  anstäldes 
  h 
  varje 
  timme 
  från 
  den 
  

   1 
  nov. 
  1878 
  till 
  den 
  1 
  april 
  1879 
  i 
  det 
  förut 
  nämnda, 
  af 
  is 
  

   uppförda 
  observatoriet 
  iakttagelser 
  öfver 
  de 
  jordmagnetiska 
  

   krafternas 
  riktning 
  och 
  styrka, 
  barometertrycket, 
  lufttempera- 
  

   turen, 
  himmelens 
  utseende 
  m. 
  m. 
  De 
  magnetiska 
  iakttagel- 
  

   serna 
  komma 
  framdeles 
  att 
  utförligt 
  bearbetas. 
  De 
  böra 
  bland 
  

   annat 
  lemna 
  goda 
  upplysningar 
  om 
  beskaffenheten 
  och 
  stor- 
  

   leken 
  af 
  de 
  förändringar, 
  som 
  samtidigt 
  inträffa 
  i 
  de 
  bågfor- 
  

   made 
  norrskenen 
  och 
  jordmagnetismen. 
  Här 
  kan 
  jag 
  i 
  af- 
  

   seende 
  å 
  denna 
  fråga 
  endast 
  fästa 
  uppmärksamhet 
  derpå, 
  att 
  

   då 
  den 
  > 
  vanliga 
  bågen» 
  under 
  gynsam 
  väderlek 
  och 
  belysning 
  

   knappast 
  någonsin 
  saknades, 
  så 
  vida 
  den 
  ej 
  uppgick 
  i 
  starkare 
  

   norrskensformer, 
  så 
  kan 
  dess 
  inflytande 
  genom 
  vanliga 
  magne- 
  

   tiska 
  variationsiakttagelser 
  ej 
  påvisas. 
  De 
  starkare 
  norrske- 
  

   nens 
  inflytande 
  på 
  magnetnålarne 
  voro 
  deremot 
  äfven 
  här 
  

   mycket 
  märkbara. 
  Enligt 
  löjtnant 
  Hovgaard, 
  som 
  under 
  ex- 
  

   peditionen 
  hade 
  att 
  öfvervaka 
  de 
  magnetiska 
  iakttagelserna, 
  

   :> 
  visar 
  deklinationen, 
  då 
  norrskenen 
  ökas 
  i 
  styrka, 
  en 
  ringa 
  be- 
  

   nägenhet 
  till 
  vestlig 
  afvikning, 
  medan 
  intensiteten 
  vexlar 
  

   starkt; 
  den 
  horisontela 
  komponenten 
  aftager, 
  den 
  vertikala 
  

   tilltager, 
  isynnerhet 
  när 
  norrskenet 
  närmar 
  sig 
  zenit. 
  > 
  

  

  Det 
  bågformade 
  norrskenets 
  spektrum. 
  

  

  De 
  spektralundersökningar, 
  som 
  gjorts 
  af 
  norrskenet, 
  hafva 
  

   såsom 
  bekant 
  gifvit 
  olika 
  utslag. 
  Jämte 
  en 
  gul 
  eller 
  gröngul 
  

   linie 
  med 
  våglängd 
  af 
  557,o, 
  som 
  alla 
  forskare 
  iakttagit, 
  har 
  

   man 
  erhållit 
  dels 
  ett 
  kontinuerligt 
  spektrum, 
  dels 
  ett 
  linie- 
  

   spektrum, 
  bestående, 
  då 
  det 
  visar 
  sig 
  fullständigt, 
  af 
  en 
  röd 
  

   linie, 
  hvilken 
  har 
  en 
  våglängd 
  af 
  630,o 
  och 
  endast 
  synes 
  vid 
  

   rödfärgade 
  norrsken, 
  samt 
  af 
  åtskilliga 
  andra 
  grönblåa, 
  blåa, 
  

   indigoblåa 
  eller 
  violetta 
  linier 
  med 
  mindre 
  våglängder 
  änden 
  

   gröngula. 
  Af 
  de 
  gjorda 
  iakttagelserna 
  drager 
  professor 
  Ång- 
  

   ström 
  den 
  slutsatsen, 
  att 
  norrskenets 
  spektrum 
  härrör 
  af 
  

   tvänne 
  olika 
  ljuskällor, 
  dess 
  ena 
  del, 
  den 
  gröngula 
  linien, 
  af 
  

   fosforescens 
  i 
  de 
  öfversta 
  luftlagren, 
  den 
  andra 
  delen, 
  de 
  öfriga 
  

   linier 
  som 
  blifvit 
  uppmätta, 
  af 
  ljus 
  uppkommet 
  genom 
  elek- 
  

   triska 
  urladdningar 
  på 
  ett 
  större 
  eller 
  mindre 
  afstånd 
  från 
  

   jordytan. 
  Det 
  vore 
  med 
  anledning 
  häraf 
  af 
  vigt 
  att 
  få 
  en 
  så 
  

  

  