﻿438 
  NORDENSKIÖLD, 
  NORRSKENEN 
  VID 
  BERINGS 
  SUND. 
  

  

  noggrann 
  kännedom 
  som 
  möjligt 
  om 
  beskaffenheten 
  af 
  det 
  ljus, 
  

   som 
  tillkommer 
  de 
  norrsken 
  jag 
  här 
  beskrifvit, 
  hvilka, 
  såsom 
  

   jag 
  ofta 
  påpekat, 
  äro 
  betydligt 
  afvikande 
  från 
  starka 
  norrsken 
  

   i 
  sydligare 
  trakter. 
  Beklagligen 
  äro 
  de 
  upplysningar 
  jag 
  i 
  

   detta 
  hänseende 
  kan 
  lemna 
  ytterst 
  bristfälliga, 
  beroende 
  der- 
  

   på, 
  att 
  under 
  den 
  tid 
  dessa 
  undersökningar 
  pågått 
  en 
  så 
  bister 
  

   köld 
  i 
  förening 
  med 
  hård 
  blåst 
  nästan 
  ständigt 
  varit 
  rådande, 
  

   då 
  de 
  starka 
  bågformade 
  norrskenen 
  visade 
  sig, 
  att 
  utförliga 
  

   spektralundersökningar 
  knappast 
  voro 
  möjliga, 
  bland 
  annat 
  

   derför 
  att 
  instrumentets 
  okular 
  efter 
  en 
  minuts 
  begagnande 
  

   fördunklades 
  af 
  rimfrost 
  från 
  ögats 
  utdunstning. 
  För 
  att 
  und- 
  

   vika 
  denna 
  olägenhet 
  borde 
  framtida 
  polarexpeditioner 
  vara 
  

   försedda 
  med 
  ett 
  litet 
  glasobservatorium, 
  så 
  inrättadt, 
  att 
  obser- 
  

   vatorn 
  och 
  okulardelen 
  af 
  spektroskopet 
  vore 
  skyddade 
  mot 
  

   den 
  allt 
  för 
  starka 
  kölden. 
  Önskligt 
  vore 
  dessutom, 
  att 
  den, 
  

   som 
  skall 
  syssla 
  med 
  dessa 
  undersökningar, 
  innan 
  afresan 
  en 
  

   tid 
  på 
  allvar 
  arbetat 
  med 
  dylika 
  undersökningar 
  i 
  hemlandet. 
  

   Den 
  för 
  vårt 
  behof 
  efter 
  anvisning 
  af 
  friherre 
  Wrede 
  särskildt 
  

   förfärdigade, 
  eljest 
  mycket 
  ändamålsenliga 
  spektralapparaten 
  

   »k 
  vision 
  directe» 
  hade 
  dessutom 
  den 
  olägenheten, 
  att 
  mycket 
  

   svaga 
  spektra 
  ej 
  mer 
  kunde 
  urskiljas, 
  då 
  hårkorset 
  belystes 
  

   för 
  mätningar. 
  Slutligen 
  hindrade 
  tillfälliga 
  omständigheter 
  

   mig 
  att 
  undersöka 
  de 
  mest 
  ljusstarka 
  i 
  grönt 
  och 
  rödt 
  skif- 
  

   tande 
  bågnorrsken, 
  som 
  ett 
  par 
  gånger 
  visade 
  sig. 
  Det 
  bidrag 
  

   jag 
  här 
  kan 
  lemna 
  till 
  lösning 
  af 
  denna 
  fråga 
  inskränker 
  sig 
  

   derför 
  till 
  följande: 
  

  

  Mycket 
  svaga 
  bågnorrsken 
  gåfvo 
  icke 
  något 
  märkbart 
  

   spektrum 
  eller 
  på 
  sin 
  höjd 
  en 
  ytterst 
  svag 
  kontinuerlig 
  gråblå 
  

   belysning 
  öfver 
  en 
  del 
  af 
  synfältet. 
  Denna 
  gråblåa 
  belysning- 
  

   visade 
  sig 
  före 
  den 
  gröngula 
  norrskenslinien. 
  Medelstarka 
  

   bågnorrsken 
  gåfvo 
  vid 
  en 
  temperatur 
  af 
  — 
  40° 
  alltid 
  den 
  grön- 
  

   gula 
  norrskenslinien, 
  hvars 
  våglängd 
  erhölls 
  ungefär 
  = 
  556,3. 
  

   Denna 
  gröngula 
  linie 
  omgafs 
  af 
  ett 
  gråblått 
  spektrum, 
  hvilket 
  

   en 
  gång 
  (vid 
  — 
  36°,3) 
  sträckte 
  sig 
  ungefär 
  från 
  D 
  till 
  F 
  utan 
  nå- 
  

   got 
  annat 
  afbrott 
  än 
  den 
  gröngula 
  linien, 
  en 
  annan 
  gång 
  (vid 
  

   — 
  33°,2) 
  var 
  det 
  kontinuerliga 
  grönblåa 
  ljuset 
  nästan 
  försvunnet 
  

   ett 
  litet 
  stycke 
  å 
  ömse 
  sidor 
  om 
  den 
  gröngula 
  linien 
  och 
  fältets 
  

   jämna 
  belysning 
  på 
  ett 
  par 
  ställen 
  afbruten 
  af 
  starkare 
  ljus- 
  

   strimmor. 
  Vid 
  detta 
  tillfälle 
  föreföll 
  det 
  mig 
  som 
  om 
  man 
  i 
  

   spektrumet 
  kunde 
  märka 
  en 
  benägenhet 
  till 
  öfvergång 
  från 
  

   kontinuerligt 
  ljus 
  till 
  liniedeladt, 
  I 
  tanke 
  att 
  olikheten 
  mellan 
  

   dessa 
  båda 
  spektra 
  berodde 
  på 
  den 
  olika 
  lufttemperaturen 
  och 
  

   på 
  luftens 
  derpå 
  beroende 
  olika 
  halt 
  af 
  vattengas, 
  väntade 
  jag 
  

  

  