﻿478 
  KJELLMAS, 
  ASIAT. 
  B 
  E 
  R 
  I 
  X 
  G 
  S 
  S 
  U 
  N 
  D 
  S- 
  K 
  U 
  ST. 
  FAX 
  E 
  R 
  OG 
  AMFL 
  O 
  R 
  A. 
  

  

  lägna 
  delar 
  fanerogama 
  växter. 
  Afven 
  på 
  den 
  lägre 
  liggande 
  

   delen 
  af 
  sluttningen 
  var 
  blomväxtvegetationen 
  individ- 
  och 
  

   artfattig 
  och 
  bildade 
  ingenstädes 
  någon 
  sammanhängande 
  

   matta. 
  Dess 
  hufvudsakliga 
  beståndsdelar 
  voro 
  småbuskar: 
  

   åtskilliga, 
  lågväxta 
  efter 
  marken 
  tryckta 
  Salices, 
  Empetrum 
  

   nigrum, 
  Vaccinium 
  vitis 
  idrea 
  f. 
  pumila, 
  småbladiga 
  former 
  af 
  

   Myrtillus 
  uliginosa, 
  Diapensia 
  lapponica, 
  Pyrola 
  grandiflora 
  

   och 
  framförallt 
  Dryas 
  octopetala, 
  som 
  bildade 
  stora, 
  täta, 
  yp- 
  

   piga 
  tufvor. 
  Denna 
  vegetationsafdelnings 
  prydnad 
  utgjorde 
  

   den 
  ganska 
  ymniga 
  Rhododendron 
  kamtschaticum, 
  med 
  sina 
  

   stora 
  högfärgade 
  blommor 
  och 
  sitt 
  mörkgröna, 
  vackra 
  blad- 
  

   verk. 
  Såsom 
  de 
  mest 
  anmärkningsvärda, 
  i 
  största 
  mängden 
  

   förekommande 
  bland 
  de 
  mycket 
  fåtaliga 
  örterna 
  skulle 
  jag- 
  

   vilja 
  ange 
  Arnica 
  alpina, 
  den 
  spridt 
  växande, 
  men 
  temligen 
  

   talrika 
  Pedicularis 
  capitata, 
  Ranunculus 
  nivalis, 
  ymnig 
  men 
  

   mycket 
  lokal, 
  Polygonum 
  polymorphum 
  f. 
  frigida, 
  Carex 
  rigida 
  

   och 
  Carex 
  misandra. 
  Närmast 
  öfverensstämde 
  denna 
  vegeta- 
  

   tionsafdelning 
  med 
  klippmarkens 
  vid 
  Sibiriens 
  nordkust 
  och 
  

   skilde 
  sig 
  från 
  denna 
  endast 
  deri, 
  att 
  dess 
  karaktersväxtcr 
  

   lafvarne 
  här 
  — 
  ännu 
  mer 
  än 
  fallet 
  var 
  redan 
  vid 
  Pitlekaj 
  — 
  

   uppblandats 
  med 
  flere 
  blomväxter, 
  mest 
  små 
  buskar. 
  

  

  Det 
  lågland, 
  som 
  utbredde 
  sig 
  vid 
  foten 
  af 
  bergåsen 
  — 
  i 
  

   det 
  följande 
  kallad 
  strandslätten 
  — 
  , 
  och 
  hvilket 
  stupade 
  brant 
  

   såväl 
  mot 
  hafvet 
  som 
  mot 
  den 
  förut 
  omnämnda 
  strömmen, 
  in- 
  

   togs 
  till 
  en 
  betydlig 
  del 
  af 
  sin 
  yta 
  af 
  ett 
  tätt 
  sammanhängande 
  

   med 
  tufmarkens 
  vid 
  Pitlekaj 
  närmast 
  öfverensstämmande 
  växt- 
  

   täcke, 
  i 
  individmassa 
  öfverträffande 
  andra 
  vegetationsafdelnin- 
  

   gar. 
  Eriophorum 
  vaginatum 
  var 
  här 
  den 
  förherskande 
  arten, 
  

   men 
  jämte 
  den 
  förekom 
  flertalet 
  af 
  traktens 
  Cyperaceer 
  och 
  

   Gramineer 
  samt 
  dessutom 
  åtskilliga 
  andra 
  blomväxter 
  såsom 
  

   Cineraria 
  frigida, 
  Petasites 
  frigida, 
  Saxifraga 
  stellaris 
  f. 
  comosa, 
  

   Ranunculus 
  Chamissonis 
  och, 
  liksom 
  på 
  tufmarken 
  vid 
  Pitle- 
  

   kaj, 
  en 
  del 
  småbuskar: 
  Ledum 
  palustre 
  f. 
  decumbens, 
  Vacci- 
  

   nium 
  vitis 
  ida?a 
  f. 
  microphylla, 
  Empetrum 
  nigrum 
  och 
  Salix 
  

   arctica. 
  En 
  annan 
  del 
  af 
  strandslätten 
  utgjorde 
  en 
  tuflös, 
  i 
  

   allmänhet 
  rikt 
  bevattnad, 
  grusig 
  mark, 
  hvilken 
  hyste 
  en 
  art- 
  

   rik 
  vegetation. 
  De 
  vanligaste 
  bland 
  de 
  här 
  förekommande 
  ar- 
  

   terna 
  voro 
  enligt 
  mina 
  anteckningar 
  Primula 
  Tschuktschorum, 
  

   Primula 
  nivalis 
  f. 
  pumila, 
  Lagotis 
  glauca 
  f. 
  Stelleri, 
  Pedicularis 
  

   Oederi, 
  Rubus 
  Chamamiorus, 
  Saxifraga 
  davurica 
  f. 
  gracilis, 
  

   Saxifraga 
  neglecta 
  f. 
  congesta, 
  Cardarnine 
  pratensis, 
  Claytonia 
  

   acutifolia 
  och 
  Anemone 
  narcissiflora 
  f. 
  monantha. 
  

  

  Största 
  antalet 
  af 
  Nunamo-traktens 
  fanerogama 
  växtarter 
  

  

  