﻿688 
  STUXBERG, 
  EVERTEBliATFAUNAN 
  I 
  SIB 
  I 
  RIENS 
  I 
  SHAF. 
  

  

  § 
  4. 
  Djupförhållandena, 
  

  

  så 
  finna 
  vi, 
  för 
  att 
  göra 
  början 
  med 
  de 
  hittills 
  anstälda 
  löd- 
  

   ningarna 
  i 
  det 
  Sibiriska 
  Ishafvets 
  östra 
  del, 
  mellan 
  kap 
  Tschel- 
  

   juskin 
  och 
  Berings 
  sund, 
  att 
  djupet 
  der 
  på 
  några 
  få 
  undantag 
  

   när 
  är 
  mycket 
  ringa. 
  Om 
  man 
  undantager 
  hafvet 
  utanför 
  

   Tajmyrlandets 
  norra 
  och 
  östra 
  kust, 
  der 
  Vegas 
  expedition 
  

   funnit 
  högst 
  50 
  och 
  70 
  famnar, 
  så 
  finner 
  man 
  icke 
  någonstä- 
  

   des 
  i 
  denna 
  vidsträckta 
  del 
  af 
  polarbassängen 
  ett 
  djup, 
  som 
  

   öfverstiger 
  40 
  famnar. 
  De 
  kända 
  djupen 
  äro, 
  som 
  nämndt, 
  

   mycket 
  obetydliga, 
  mellan 
  Berings 
  sund, 
  Wrangels 
  land 
  och 
  

   Sibiriens 
  fastland 
  går 
  det 
  ingenstädes 
  öfver 
  30 
  famnar, 
  på 
  de 
  

   djupaste 
  ställena 
  är 
  det 
  knapt 
  25 
  famnar, 
  och 
  i 
  samma 
  mån, 
  

   som 
  man 
  förflyttar 
  sig 
  längre 
  vesterut 
  längs 
  efter 
  Sibiriens 
  

   norra 
  kust, 
  stöter 
  man 
  på 
  betydligt 
  mindre 
  djup. 
  Långt 
  utan- 
  

   för 
  Kolymas, 
  Indigirkas, 
  Janas 
  och 
  Lenas 
  mynningar 
  är 
  djupet 
  

   långt 
  ringare, 
  redan 
  Wrangel 
  och 
  Anjou 
  mätte 
  under 
  sina 
  

   resor 
  ett 
  temligen 
  likformigt 
  hafsdjup, 
  som 
  gick 
  till 
  högst 
  15 
  

   famnar, 
  vid 
  de 
  Nysibiriska 
  och 
  Ljachoffska 
  öarne 
  är 
  djupet 
  så 
  

   ringa, 
  att 
  på 
  en 
  del 
  kartor 
  öarne 
  Katjelnoj 
  och 
  Fadejeff 
  nästan 
  

   sammanflyta, 
  och 
  se 
  vi 
  till 
  sist 
  på 
  Vegas 
  lödningar 
  under 
  hen- 
  

   nes 
  färd 
  1878, 
  så 
  finna 
  vi, 
  att 
  hon 
  gått 
  fram, 
  allt 
  ifrån 
  Chatan- 
  

   gas 
  mynning 
  till 
  Koljutschin-viken, 
  öfver 
  ett 
  ovanligt 
  grundt 
  

   haf, 
  ty 
  hennes 
  lödningar, 
  som 
  verkstäldes 
  regelbundet 
  livar 
  

   fjerde 
  timme, 
  ej 
  sällan 
  långt 
  oftare, 
  visa 
  på 
  denna 
  stora 
  rymd 
  

   ingenstädes 
  mer 
  än 
  18 
  famnar. 
  Det 
  må 
  vara 
  en 
  sanning, 
  att 
  

   det 
  Sibiriska 
  Ishafvets 
  nordöstra 
  del 
  ännu 
  är 
  högst 
  ofullständigt 
  

   känd, 
  och 
  det 
  kan 
  invändas, 
  att 
  vi 
  icke 
  veta 
  hvad 
  som 
  ligger 
  

   bortom 
  Wrangels 
  land 
  och 
  de 
  Nysibiriska 
  öarne. 
  Men 
  om 
  vi 
  

   fasthålla 
  hvad 
  man 
  för 
  närvarande 
  verkligen 
  känner 
  rörande 
  

   djupförhållandena, 
  om 
  vi 
  dertill 
  fästa 
  något 
  afseende 
  vid 
  de 
  

   långgrunda 
  stränderna, 
  reflarne, 
  som 
  isen 
  dämt 
  upp 
  på 
  vissa 
  

   ställen, 
  lagunerna, 
  som 
  bildat 
  sig 
  i 
  följd 
  deraf, 
  slammassan, 
  

   som 
  floderna 
  under 
  årtusenden 
  fört 
  ner 
  och 
  utbredt 
  utanför 
  

   sina 
  mynningar, 
  de 
  kända 
  ögruppernas 
  obetydliga 
  höjd 
  öfver 
  

   hafvet 
  och 
  andra 
  förhållanden, 
  som 
  hafva 
  något 
  sammanhang 
  

   dermed, 
  då 
  kan 
  det 
  icke 
  bestridas, 
  att 
  det 
  hela 
  ger 
  intrycket 
  

   af, 
  att 
  det 
  Sibiriska 
  Ishafvets 
  östra 
  del 
  måste 
  vara 
  ett 
  mycket 
  

   grundt 
  haf, 
  som 
  endast 
  på 
  få 
  ställen 
  öfverstiger 
  15 
  eller 
  20 
  

   famnars 
  djup. 
  

  

  Till 
  en 
  del 
  visserligen 
  är 
  i 
  detta 
  hänseende 
  förhållandet 
  

   detsamma 
  i 
  Sibiriska 
  Ishafvets 
  vestra 
  del, 
  Kariska 
  hafvet, 
  som 
  

   begränsas 
  af 
  Tajmyrlandet 
  i 
  öster, 
  Novaja 
  Semlja 
  i 
  vester, 
  och 
  

  

  