﻿VEGA-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  AllLETEN. 
  

  

  ■2Z 
  

  

  Hvad 
  angår 
  Diastylis 
  Rathkei's 
  talrikhet, 
  så 
  är 
  den 
  verk- 
  

   ligen 
  förvånande, 
  långt 
  större 
  än 
  Idothea 
  entomon's. 
  Der 
  hon 
  

   finnes, 
  förekommer 
  hon 
  oftast 
  i 
  oräkneliga 
  massor, 
  tusentals 
  

   exemplar, 
  ty 
  om 
  man 
  på 
  "ett 
  sådant 
  ställe 
  låter 
  svablarna 
  

   ligga 
  ute 
  blott 
  några 
  få 
  timmar, 
  äro 
  de 
  alldeles 
  fullsatta 
  med 
  

   individer 
  af 
  denna 
  art, 
  när 
  de 
  åter 
  tagas 
  upp. 
  Hon 
  lefver 
  i 
  

   minst 
  lika 
  tallösa 
  massor, 
  som 
  t. 
  ex. 
  Anonyx 
  lägena 
  vid 
  Spets- 
  

   bergens 
  kuster. 
  Hon 
  är 
  således 
  hvad 
  man 
  lämpligast 
  kan 
  

   kalla 
  formationsbildande, 
  alldeles 
  som 
  Idotheorna, 
  Yoldia 
  arc- 
  

   tica, 
  Chiridota 
  lsevis, 
  Reticulipora 
  intricaria, 
  Alcyonidium 
  

   mammillatum 
  och 
  flere 
  andra 
  djurarter 
  i 
  Sibiriens 
  Ishaf. 
  

  

  4. 
  Atylus 
  carinatus 
  

  

  är 
  funnen 
  på 
  17 
  olika 
  ställen, 
  6 
  belägna 
  vester 
  om 
  kap 
  Tschel- 
  

   juskin 
  (stationerna 
  18, 
  28, 
  35, 
  45, 
  (52), 
  64), 
  och 
  11 
  öster 
  derom 
  

   (stationerna 
  74, 
  75, 
  76, 
  82, 
  83, 
  84, 
  92, 
  93, 
  94, 
  95, 
  96). 
  Det 
  är 
  

   en 
  form, 
  som 
  håller 
  sig 
  till 
  det 
  sublitorala 
  bältet 
  och 
  i 
  de 
  

   flesta 
  fall 
  lefver 
  från 
  3 
  till 
  inemot 
  20 
  famnars 
  djup. 
  Blott 
  en 
  

   enda 
  gång 
  skulle 
  han 
  vara 
  funnen 
  på 
  60 
  famnars 
  djup 
  (stat. 
  

   52), 
  men 
  när 
  jag 
  nu 
  stält 
  tillsammans 
  alla 
  andra 
  punkter, 
  

   der 
  han 
  förekommer, 
  så 
  förefaller 
  det 
  mig 
  otroligt, 
  att 
  han 
  i 
  

   Ishafvet 
  skulle 
  lefva 
  vid 
  ett 
  sådant 
  djup 
  som 
  60 
  famnar. 
  Jag 
  

   antager 
  alltså, 
  att 
  här 
  måste 
  hafva 
  inträffat 
  en 
  tillfällig 
  sam- 
  

   manblandning 
  af 
  djurarter 
  från 
  olika 
  lokaler, 
  och 
  att 
  Atylus 
  

   carinatus 
  i 
  Sibiriens 
  Ishaf 
  icke 
  gerna 
  förekommer 
  på 
  synner- 
  

   ligen 
  större 
  djup 
  än 
  20 
  famnar. 
  Han 
  föredrager 
  rent 
  och 
  

   klart 
  vatten 
  med 
  någon 
  ström 
  och 
  träffas 
  på 
  botten 
  af 
  olika 
  

   slag, 
  såsom 
  hård 
  ren 
  sand, 
  sandbl. 
  lera, 
  fin 
  oblandad 
  lera, 
  

   lithothamnionbotten, 
  stenbotten 
  med 
  alger 
  och 
  hård 
  sten- 
  

   botten 
  utan 
  någon 
  växtlighet. 
  Han 
  är 
  icke 
  en 
  så 
  utpräglad 
  

   ishafsform, 
  som 
  t. 
  ex. 
  Idothea 
  Sabinei 
  eller 
  Acanthostephia 
  

   Malmgreni, 
  ty 
  om 
  han 
  också 
  helst 
  har 
  sitt 
  tillhåll 
  i 
  vatten 
  

   under 
  — 
  0° 
  och 
  af 
  en 
  högre 
  specifik 
  vigt, 
  så 
  trifves 
  han 
  å 
  

   andra 
  sidan 
  ännu 
  rätt 
  väl 
  vid 
  en 
  temp. 
  af 
  + 
  2°,e 
  (stationerna 
  

   74 
  och 
  82) 
  och 
  en 
  vattnets 
  specifika 
  vigt 
  mellan 
  1,0145 
  och 
  

   1,0120. 
  I 
  detta 
  afseende 
  har 
  han 
  således 
  mycken 
  likhet 
  med 
  

   de 
  härdiga 
  formerna 
  Idothea 
  entomon 
  och 
  Diastylis 
  Rathkei. 
  

   Den 
  omständigheten 
  förklarar 
  också, 
  hvarför 
  han, 
  som 
  genom 
  

   sin 
  nutida 
  utbredning 
  visar 
  sig 
  vara 
  en 
  äkta 
  arktisk 
  form, 
  

   kan 
  finnas 
  qvar 
  såsom 
  en 
  öfverlefva 
  sedan 
  istiden 
  på 
  ett 
  enda 
  

   ställe 
  vid 
  Norges 
  vestkust, 
  der 
  professor 
  Lilljeborg 
  funnit 
  

   honom 
  på 
  40 
  — 
  50 
  famnars 
  djup. 
  

  

  