﻿VEGA 
  -EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  

  

  725 
  

  

  bältet, 
  från 
  3 
  till 
  23 
  famnar, 
  nedanför 
  hvilket 
  djup 
  hon 
  endast 
  

   undantagsvis 
  förekommit; 
  oftast 
  träffas 
  hon 
  mellan 
  3 
  och 
  12 
  

   famnars 
  djup. 
  Hård, 
  ren 
  sandbotten 
  väljer 
  hon 
  företrädesvis 
  

   till 
  uppehållsort, 
  men 
  man 
  finner 
  henne 
  äfven 
  på 
  ren 
  sten- 
  

   botten, 
  med 
  eller 
  utan 
  alg 
  vegetation, 
  och 
  på 
  den 
  rena, 
  oblan- 
  

   dade 
  leran. 
  Så 
  som 
  hon 
  är 
  en 
  rent 
  arktisk 
  form, 
  för 
  öfrigt 
  

   en 
  jätte 
  och 
  genom 
  många 
  karakterer 
  vida 
  skild 
  från 
  sina 
  

   närmaste 
  samslägtingar 
  bland 
  amfipoderna, 
  så' 
  vistas 
  hon 
  ute- 
  

   slutande 
  i 
  vatten, 
  hvars 
  temperatur 
  är 
  ständigt 
  under 
  noll, 
  

   mellan 
  — 
  0°,4 
  och 
  — 
  2°,o. 
  Det 
  har 
  förefallit 
  mig, 
  som 
  skulle 
  

   hon 
  trifvas 
  bäst 
  i 
  ett 
  vatten 
  om 
  — 
  l°,s 
  till 
  — 
  l°,e 
  temperatur 
  

   och 
  omkring 
  1,0235 
  sp. 
  vigt, 
  alldeles 
  utan 
  hänsyn 
  till 
  om 
  bott- 
  

   nen 
  utgöres 
  af 
  hård 
  sand 
  eller 
  gröfre 
  stenar, 
  ty 
  på 
  sådana 
  

   ställen 
  (stationerna 
  94 
  och 
  99) 
  har 
  hon 
  träffats 
  i 
  större 
  mängd 
  

   än 
  annorstädes. 
  Häruti 
  visar 
  hon 
  således 
  mycken 
  öfverens- 
  

   stämmelse 
  med 
  Idothea 
  Sabinei, 
  men 
  stor 
  olikhet 
  deremot 
  

   med 
  de 
  öfriga 
  karakteristiska 
  djurformerna, 
  Idothea 
  entomon, 
  

   Diastylis 
  Rathkei 
  och 
  Atylus 
  carinatus. 
  Med 
  denna 
  sist- 
  

   nämnda 
  art 
  åter 
  delar 
  hon 
  det 
  gemensamt, 
  förutom 
  överens- 
  

   stämmelsen 
  i 
  vertikal 
  utbredning, 
  att 
  hon 
  aldrig 
  uppträder 
  i 
  

   större 
  massa 
  på 
  samma 
  ställe, 
  och 
  att 
  hon 
  således, 
  i 
  likhet 
  

   med 
  samma 
  art, 
  icke 
  kan 
  sägas 
  vara 
  formationsbildande. 
  Men 
  

   hon 
  måste 
  icke 
  för 
  ty, 
  på 
  grund 
  af 
  den 
  likformiga 
  spridnin- 
  

   gen, 
  betraktas 
  som 
  en 
  för 
  Sibiriens 
  Ishaf 
  i 
  dess 
  helhet 
  mycket 
  

   karakteristisk 
  djurform. 
  

  

  Efter 
  denna 
  framställning 
  af 
  de 
  för 
  Sibiriska 
  Ishafvet 
  

   karakteristiska 
  djurformernas 
  uppträdande 
  och 
  de 
  vilkor, 
  som 
  

   enligt 
  min 
  tanke 
  i 
  främsta 
  rummet 
  bestämma 
  deras 
  förekomst 
  

   der, 
  bör 
  jag 
  kanhända 
  lemna 
  en 
  öfversigtlig 
  bild 
  af 
  deras 
  

   horisontala 
  och 
  vertikala 
  utbredning 
  inom 
  detta 
  område. 
  

   Tager 
  jag 
  på 
  samma 
  gång 
  hänsyn 
  till 
  bottnens 
  beskaffenhet, 
  

   samt 
  vattnets 
  temperatur 
  och 
  specifika 
  vigt 
  vid 
  bottnen, 
  så 
  

   får 
  denna 
  öfversigt 
  följande 
  utseende. 
  

  

  