﻿VEGA-EXPEDITIOKEKS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  < 
  öc> 
  

  

  så 
  lemnar 
  oss 
  von 
  Middendorff 
  1 
  goda 
  upplysningar 
  i 
  den 
  

   vägen. 
  Han 
  säger, 
  att 
  Jenisej 
  är 
  oafbrutet 
  isbelagd 
  i 
  sin 
  

   mynning 
  295 
  dagar 
  årligen, 
  Päsina 
  303, 
  Tajmyr 
  297, 
  Chatanga 
  

   272, 
  Olenek 
  274,' 
  Lena 
  252, 
  Jana 
  2G0 
  och 
  Kolyma 
  286 
  dagar. 
  

   Men 
  man 
  har 
  äfven, 
  i 
  afseende 
  på 
  kustisens 
  varaktighet, 
  några 
  

   direkta 
  iakttagelser 
  att 
  stöda 
  sig 
  vid. 
  Först 
  och 
  främst 
  från 
  

   Vegas 
  öfvervintringsplats 
  ; 
  der 
  belade 
  sig 
  hafvet 
  med 
  is 
  de 
  

   sista 
  dagarne 
  af 
  september 
  1878, 
  och 
  först 
  i 
  slutet 
  af 
  juli 
  1879 
  

   kunde 
  kusten 
  sägas 
  vara 
  fri 
  från 
  den 
  nybildade 
  vinterisen. 
  

   Vid 
  Tajmyr-ön, 
  som 
  var 
  skenbart 
  fri 
  från 
  all 
  kustis, 
  låg 
  ännu 
  

   den 
  14 
  augusti 
  1878 
  vid 
  stranden 
  en 
  på 
  några 
  ställen 
  gr 
  of 
  is- 
  

   fot 
  från 
  en 
  till 
  halfannan 
  fots 
  djup 
  under 
  vattnets 
  yta, 
  och 
  

   några 
  dagar 
  senare, 
  den 
  18 
  augusti, 
  såg 
  jag 
  detsamma 
  vara 
  

   förhållandet 
  på 
  ett 
  par 
  punkter 
  vid 
  kap 
  Tscheljuskin. 
  Der 
  

   sträckte 
  sig 
  isfoten 
  ännu 
  längre 
  ner, 
  till 
  ungefär 
  två 
  eller 
  tre 
  

   alnars 
  djup. 
  Löjtnant 
  Nordqvist 
  har 
  gjort 
  alldeles 
  samma 
  

   iakttagelser 
  vid 
  Jalmals 
  norra 
  strand, 
  i 
  Hvitö- 
  sundet, 
  den 
  4 
  

   augusti 
  1878. 
  Det 
  litorala 
  bältet 
  hinner 
  på 
  sådana 
  ställen 
  

   knappast 
  blifva^ 
  fritt 
  från 
  den 
  gamla 
  isen, 
  förr 
  än 
  ny 
  is 
  åter 
  

   begynner 
  bilda 
  sig 
  der 
  igen. 
  Det 
  är 
  alldeles 
  påtagligt, 
  att 
  

   under 
  dylika 
  förhållanden 
  inga 
  alger 
  kunna 
  rotfasta 
  sig 
  eller 
  

   några 
  djur 
  finna 
  skydd 
  eller 
  föda 
  inom 
  det 
  litorala 
  bältet. 
  

  

  Men 
  äfven 
  der 
  kustisen 
  tidvis 
  är 
  borta, 
  der 
  är 
  förhållan- 
  

   det 
  ändock 
  detsamma. 
  Ty 
  dels 
  är 
  tiden, 
  som 
  skulle 
  medge 
  

   växter 
  och 
  djur 
  att 
  fatta 
  fast 
  fot 
  der, 
  för 
  kort, 
  dels 
  utbreder 
  

   sig 
  de 
  väldiga 
  flodernas 
  söta 
  vattenmassa 
  till 
  ansenligt 
  djup 
  

   invid 
  stränderna, 
  dels 
  slutligen 
  lemnar 
  kustranden 
  under 
  som- 
  

   marmånaderna 
  genom 
  snöns 
  smältning 
  och 
  ännu 
  mera 
  den 
  

   då 
  och 
  då 
  till 
  stränderna 
  införda 
  drifisen 
  ständigt 
  ny 
  tillförsel 
  

   af 
  sött 
  vatten, 
  som 
  är 
  ogynsamt 
  för 
  litorala 
  djurformers 
  tref- 
  

   nad. 
  2 
  Icke 
  en 
  gång 
  Gammarus 
  locusta, 
  som 
  eljest 
  icke 
  är 
  så 
  

  

  1 
  Reise 
  iv 
  den 
  äussersten 
  Norden 
  und 
  Osten 
  Sibiriens, 
  Bd 
  IV: 
  1 
  sid. 
  469 
  

   (S:t 
  Petersburg 
  1861). 
  

  

  - 
  Om 
  drifisens 
  skadliga 
  inflytande 
  i 
  öfrigt 
  kan 
  man 
  läsa 
  hos 
  Kjellman. 
  

   Han 
  säger 
  (anf. 
  st. 
  sid. 
  00) 
  ganska 
  träffande: 
  »Wer 
  an 
  dem 
  eisumgebenen 
  

   Kusten 
  der 
  liochnordischen 
  Gegenden 
  Zeuge 
  der 
  unaufhörlichen 
  Bewegun- 
  

   gen 
  nach 
  allén 
  Bichtungen 
  hin 
  gewesen 
  ist: 
  der 
  Erhöhung, 
  Setzung, 
  der 
  

   vor- 
  und 
  ruckwärts 
  gehenden 
  Bewegung 
  u. 
  s. 
  w., 
  in 
  weleher 
  sich 
  besonders 
  

   das 
  Treibeis 
  beflndet 
  — 
  öder 
  wer 
  die 
  gewaltsame 
  Heftigkeit 
  beobachtet, 
  mit 
  

   weleher 
  mächtige 
  Eisblöcke 
  vom 
  sturmbewegten 
  Meere 
  hervorgewälzt. 
  ge- 
  

   schleudert 
  und 
  hoch 
  an 
  das 
  TJfer 
  geschoben. 
  — 
  der 
  sieht 
  sich 
  unbedingt 
  genö- 
  

   thigt 
  in 
  der 
  Einwirkung 
  des 
  Eises 
  eine 
  der 
  mächtigeren, 
  wenn 
  auch 
  nicht 
  

   die 
  mächtigste, 
  Ursachen 
  der 
  Armuth 
  zu 
  sehen, 
  welche 
  das 
  litorale 
  Boden- 
  

   gebiet 
  an 
  den 
  Tag 
  legt.» 
  

  

  