﻿VEGA- 
  EXPEDITION 
  ENS 
  VETENSKAPLIGA 
  AU 
  BETEN. 
  743 
  

  

  c) 
  Djurformationer. 
  

  

  För 
  att 
  rätt 
  förstå 
  en 
  faunas 
  sammansättning 
  är 
  det 
  icke 
  

   nog 
  med 
  att 
  känna, 
  h 
  vilka 
  de 
  arter 
  äro, 
  som 
  ingå 
  deri, 
  och 
  

   hvilka 
  icke. 
  Zoologen 
  får 
  icke 
  blott 
  nöja 
  sig 
  med 
  att 
  lemna 
  

   en 
  naken 
  förteckning, 
  vare 
  sig 
  med 
  eller 
  utan 
  beskrifningar, 
  

   öfver 
  ett 
  områdes 
  olika 
  djurarter 
  och 
  deras 
  förekomst 
  der 
  

   inom, 
  han 
  borde 
  alltid 
  tillika 
  taga 
  de 
  olika 
  djurarternas 
  rela- 
  

   tiva 
  rikedom 
  på 
  individer 
  i 
  betraktande, 
  eller 
  med 
  andra 
  ord 
  : 
  

   han 
  borde 
  studera 
  arternas 
  *statistik. 
  Det 
  är 
  tydligt, 
  att 
  djur- 
  

   geografien 
  måste 
  byggas 
  på 
  dessa 
  båda 
  förutsättningar 
  till- 
  

   sammans, 
  ty 
  icke 
  lär 
  hon 
  komma 
  synnerligen 
  långt, 
  om 
  hon, 
  

   för 
  att 
  jämföra 
  två 
  områdens 
  faunor 
  med 
  hvarandra, 
  måste 
  

   nöja 
  sig 
  blott 
  och 
  bart 
  med 
  en 
  förteckning 
  öfver 
  dessa 
  om- 
  

   rådens 
  djurarter. 
  Det 
  fallet 
  låter 
  verkligen 
  mycket 
  väl 
  tänka 
  

   sig, 
  att 
  två 
  områden 
  kunna 
  hysa 
  i 
  det 
  närmaste 
  samma 
  arter, 
  

   men 
  att 
  ändock 
  deras 
  faunor 
  äro 
  himmelsvidt 
  olika 
  till 
  sin 
  

   sammansättning. 
  För 
  den, 
  som 
  sysselsatt 
  sig 
  något 
  med 
  djur- 
  

   geografiska 
  funderingar, 
  är 
  sådant 
  utan 
  vidare 
  tydligt. 
  

  

  Det 
  äger 
  alltså 
  sitt 
  särskilda 
  intresse 
  att 
  erfara 
  något 
  

   äfven 
  om 
  arternas 
  talrikhet. 
  Jag 
  skall 
  derför 
  i 
  det 
  följande 
  

   framhålla 
  några 
  hithörande 
  drag 
  hos 
  det 
  Sibiriska 
  Ishafvets 
  

   evertebratfauna. 
  

  

  Från 
  det 
  föregående 
  erinra 
  vi 
  oss 
  de 
  två 
  omständigheter, 
  

   den 
  likformiga 
  spridningen 
  och 
  den 
  jämförelsevis 
  större 
  tal- 
  

   rikheten, 
  hvilka 
  voro 
  de 
  utmärkande 
  för 
  evertebratfaunans 
  

   karakteristiska 
  former. 
  I 
  Sibiriens 
  Ishaf, 
  liksom 
  annorstädes, 
  

   finnas 
  andra 
  former, 
  som 
  äro 
  icke 
  mindre 
  egendomliga 
  än 
  de 
  

   förra, 
  derför 
  att 
  de 
  trycka 
  sin 
  prägel 
  på 
  faunan 
  lika 
  väl 
  som 
  

   de. 
  De 
  göra 
  sig 
  särskildt 
  bemärkta 
  genom 
  sin 
  talrikhet. 
  

   Ofverallt 
  der 
  de 
  förekomma 
  uppträda 
  de 
  i 
  sådana 
  massor, 
  

   med 
  en 
  sådan 
  talrikhet 
  af 
  individer, 
  att 
  man 
  nästan 
  kunde 
  

   förbise 
  hela 
  den 
  andra 
  skaran 
  af 
  djur, 
  som 
  lefver 
  i 
  deras 
  

   sällskap, 
  alltid 
  till 
  en 
  försvinnande 
  liten 
  bråkdel, 
  ifall 
  man 
  

   toge 
  hänsyn 
  blott 
  till 
  hvarje 
  särskild 
  arts 
  individantal. 
  Dy- 
  

   lika 
  djurarter 
  kunna 
  med 
  skäl 
  sägas 
  vara 
  formationsbildande. 
  

   De 
  äro 
  i 
  Sibiriens 
  Ishaf 
  Idothea 
  entomon, 
  Diastylis 
  Rathkei, 
  

   Reticulipora 
  intricaria, 
  Alcyonidium 
  mammillatum, 
  Chiridota 
  

   Isevis, 
  Echinus 
  dröbachiensis, 
  Asterias 
  Lincki, 
  Archaster 
  te- 
  

   nuispinus, 
  Ctenodiscus 
  crispatus, 
  Ophiacantha 
  bidentata, 
  Ophi- 
  

   octen 
  sericeum, 
  Ophioglypha 
  nodosa, 
  Astrophyton 
  eucnemis, 
  

   Antedon 
  Eschrichti, 
  Yoldia 
  arctica, 
  några 
  Ascidior, 
  Aktinior 
  

   och 
  Hvdroider. 
  

  

  