﻿VEGA 
  -EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  753 
  

  

  sjöborre 
  hittills 
  träffats, 
  men 
  det 
  lider 
  intet 
  tvifvel, 
  att 
  han 
  

   skall 
  finnas 
  flerestädes 
  vid 
  Tajmyrlandets 
  bergiga 
  stränder, 
  

   ty 
  bottnens 
  beskaffenhet 
  der 
  bör 
  åtminstone 
  vara 
  mycket 
  gyn- 
  

   sam 
  för 
  hans 
  trefnad. 
  

  

  11. 
  Hy 
  dr 
  'oiä-formationen 
  

  

  förekommer 
  likaledes 
  i 
  Chatanga-vikens 
  mynning, 
  vid 
  Taj 
  myr- 
  

   landets 
  ostkust, 
  på 
  ett 
  inskränkt 
  ställe, 
  stationen 
  72, 
  der 
  dju- 
  

   pet 
  är 
  15 
  famnar 
  och 
  bottnen 
  utgöres 
  af 
  lera 
  med 
  stenar. 
  

   Strängt 
  taget, 
  borde 
  man 
  kanske 
  sammanslå 
  denna 
  med 
  före- 
  

   gående 
  formation, 
  det 
  finnes 
  åtminstone 
  åtskilligt 
  som 
  talar 
  

   derför, 
  men 
  af 
  rena 
  beqvämlighetsskäl 
  har 
  jag 
  föredragit 
  att 
  

   tills 
  vidare 
  skilja 
  dem 
  åt. 
  Hydroid-formationen 
  utmärkes 
  ge- 
  

   nom 
  en 
  öfvervägande 
  mängd 
  af 
  Hydroider, 
  som 
  äro 
  rotfasta 
  

   på 
  stenarna, 
  och 
  bland 
  dessa 
  Hydroider 
  förekomma 
  också 
  

   Saxicavor 
  i 
  ganska 
  stor 
  mängd. 
  Man 
  kunde 
  gerna 
  kalla 
  denna 
  

   formation 
  en 
  blandad 
  Hydroid-Saxicava-formation. 
  Af 
  an- 
  

   märkningsvärda 
  djur, 
  som 
  förekomma 
  tillsammans 
  med 
  dem, 
  

   har 
  jag 
  särskildt 
  lagt 
  märke 
  vid 
  följande: 
  Echinus 
  dröbachi- 
  

   ensis, 
  Solaster 
  papposus, 
  Sol. 
  endeca 
  och 
  Sol. 
  furcifer, 
  Echin- 
  

   aster 
  sanguinolentus, 
  Antedon 
  Eschrichti, 
  två 
  arter 
  Cefalopo- 
  

   der, 
  Aegina 
  echinata 
  och 
  Podocerus 
  anguipes. 
  Denna 
  forma- 
  

   tion 
  är 
  särdeles 
  förtjent 
  af 
  uppmärksamhet 
  derför, 
  att 
  hon 
  är 
  

   den 
  enda, 
  inom 
  hvilken 
  jag 
  funnit 
  Cefalopoder 
  i 
  Sibiriens 
  Ishaf. 
  

  

  12. 
  Idothea-formationen 
  

  

  uppträder 
  flerestädes 
  i 
  Sibiriska 
  Ishafvets 
  östra 
  del, 
  men 
  ingen- 
  

   städes 
  så 
  skarpt 
  utpräglad 
  som 
  på 
  stationerna 
  81, 
  83, 
  84 
  och 
  

   95, 
  således 
  på 
  ett 
  djup 
  mellan 
  6 
  och 
  12 
  famnar, 
  och 
  alldeles 
  

   utan 
  afseende 
  på, 
  om 
  bottnen 
  utgöres 
  af 
  ren 
  lera 
  eller 
  hård 
  

   sand. 
  Hon 
  kännetecknas 
  genom 
  förekomsten 
  af 
  en 
  alldeles 
  

   otrolig 
  mängd 
  af 
  Idothea 
  entomon. 
  I 
  hvilka 
  massor 
  denna 
  art 
  

   lefver 
  har 
  jag 
  redan 
  förut 
  nämnt. 
  Bland 
  arter, 
  som 
  trifvas 
  i 
  

   hennes 
  sällskap, 
  naturligen 
  i 
  ringa 
  individrikedom, 
  må 
  sär- 
  

   skildt 
  nämnas 
  Idothea 
  Sabinei, 
  Sabinea 
  septemcarinata, 
  Dia- 
  

   stylis 
  Rathkei, 
  Onesimus 
  sp., 
  Vertumnus 
  glacialis 
  n. 
  sp., 
  Aty- 
  

   lus 
  carinatus, 
  Gammarus 
  locusta, 
  Acanthostephia 
  Malmgreni, 
  

   Haploops 
  tubicola, 
  Cottus 
  quadricornis 
  och 
  Cottus 
  sp., 
  några 
  

   Potycheter, 
  Bryozoer 
  (deribland 
  stora, 
  tvärdelade 
  Alcyonidier), 
  

   Hydroider, 
  Aktinior, 
  Spongior 
  och 
  Gasteropoder, 
  Yoldia 
  arc- 
  

   tica 
  och 
  Asterias 
  Lincki. 
  Att 
  Idothea-formationen 
  särskildt 
  

  

  48 
  

  

  