﻿VEGA-EXPEDITIONEN 
  S 
  VETENSKAPLIGA 
  AliBETEN. 
  773 
  

  

  § 
  10. 
  Huru 
  vi 
  för 
  närvarande 
  känna 
  evertebratfaunan 
  

   i 
  Sibiriens 
  Ishaf. 
  

  

  Må 
  man 
  för 
  detta 
  ändamål 
  kasta 
  en 
  blick 
  på 
  kartan, 
  som 
  

   jag 
  bifogat 
  till 
  denna 
  uppsats, 
  och 
  som 
  lemnar 
  en 
  lätt 
  till- 
  

   gänglig 
  öfversigt 
  af 
  alla 
  ställen 
  i 
  Sibiriens 
  Ishaf, 
  der 
  dragg- 
  

   ningar 
  för 
  zoologiskt 
  ändamål 
  blifvit 
  anstälda 
  af 
  de 
  svenska 
  

   expeditionerna 
  1875, 
  1876 
  och 
  1878—79. 
  Den 
  slutledningen 
  

   ligger 
  då 
  nära 
  till 
  hands, 
  att 
  genom 
  de 
  svenska 
  expeditio- 
  

   nernas 
  draggningar 
  och 
  trawlningar 
  bör 
  man 
  för 
  närvarande 
  

   känna 
  det 
  Sibiriska 
  Ishafvets 
  evertebratfauna 
  bättre 
  i 
  dess 
  

   vestra 
  del 
  än 
  i 
  dess 
  östra. 
  En 
  dylik 
  slutledning 
  må 
  synas 
  

   mycket 
  berättigad, 
  ty 
  först 
  och 
  främst 
  är 
  sträckan 
  mellan 
  kap 
  

   Tscheljuskin 
  och 
  Berings 
  sund 
  dubbelt 
  större 
  än 
  mellan 
  kap 
  

   Tscheljuskin 
  och 
  Jugor 
  schar, 
  och 
  dertill 
  utgöra 
  de 
  under- 
  

   sökta 
  ställena 
  inom 
  det 
  förra 
  området 
  ett 
  långt 
  mindre 
  antal 
  

   än 
  inom 
  det 
  senare. 
  Deremot, 
  erinrar 
  man 
  sig 
  hvad 
  jag 
  förut 
  

   påpekat, 
  nämligen 
  den 
  stora 
  öfverensstämmelsen 
  i 
  bottnens 
  

   beskaffenhet, 
  djupet 
  och 
  i 
  sammanhang 
  dermed 
  likformigheten 
  

   i 
  faunans 
  sammansättning 
  i 
  hafvet 
  öster 
  om 
  kap 
  Tscheljuskin 
  

   och 
  Kariska 
  hafvets 
  grundare 
  del, 
  och 
  tager 
  man 
  tillika 
  i 
  be- 
  

   traktande, 
  att 
  det 
  ojämförligt 
  största 
  antalet 
  draggningar 
  ut- 
  

   förts 
  inom 
  den 
  grundare 
  delen 
  af 
  detta 
  haf, 
  att 
  endast 
  ett 
  

   ringa 
  fåtal, 
  sammanlagdt 
  elfva, 
  kommit 
  på 
  den 
  djupare 
  delens 
  

   lott 
  — 
  : 
  då 
  skall 
  man 
  kanhända 
  ge 
  mig 
  rätt 
  i 
  min 
  förmodan, 
  

   att 
  den. 
  slutledning 
  är 
  falsk, 
  som 
  håller 
  före, 
  att 
  man 
  för 
  när- 
  

   varande 
  bör 
  känna 
  det 
  Sibiriska 
  Ishafvets 
  evertebratfauna 
  

   bättre 
  i 
  dess 
  vestra 
  del 
  än 
  i 
  dess 
  östra. 
  Saken 
  förhåller 
  sig 
  i 
  

   sjelfva 
  verket 
  tvärtom. 
  Kariska 
  hafvets 
  hela 
  vestra 
  del, 
  d. 
  v. 
  s. 
  den 
  

   djupa 
  rännan 
  längs 
  Novaja 
  Semljas 
  ostkust 
  synes 
  mig 
  bland 
  alla 
  

   delar 
  af 
  Sibiriens 
  Ishaf 
  vara 
  den, 
  som 
  erbjuder 
  största 
  intresset 
  

   och 
  dit 
  framtidens 
  forskningar 
  företrädesvis 
  böra 
  rikta 
  sin 
  upp- 
  

   märksamhet. 
  Der 
  finnes 
  ett 
  mycket 
  egendomligt 
  djurlif, 
  och 
  der 
  är 
  

   mötesplatsen 
  för 
  djurformer, 
  som 
  peka 
  åt 
  olika 
  håll, 
  åt 
  vester 
  och 
  

   öster. 
  Just 
  sådana 
  områden, 
  som 
  bilda 
  djurgeografiska 
  rå- 
  

   märken, 
  äro 
  företrädesvis 
  lärorika 
  och 
  värda 
  ett 
  noggrant 
  

   studium. 
  Det 
  är 
  derför, 
  som 
  jag 
  måste 
  hålla 
  fast 
  vid 
  och 
  

   för 
  framtida 
  forskare 
  betona, 
  att 
  vi 
  i 
  sjelfva 
  verket 
  känna 
  

   evertebratfaunan 
  i 
  hafvet 
  öster 
  om 
  Tajmyrlandet 
  bättre 
  än 
  i 
  

   Kariska 
  hafvet, 
  äfven 
  om 
  de 
  undersökta 
  ställena 
  inom 
  det 
  

   förra 
  området 
  äro 
  långt 
  färre 
  än 
  inom 
  det 
  senare. 
  

  

  Härmed 
  vill 
  jag 
  dock 
  ej 
  hafva 
  sagt, 
  att 
  icke 
  också 
  andra 
  

   delar 
  af 
  Sibiriens 
  vidsträckta 
  Ishaf 
  skulle 
  kunna 
  erbjuda 
  

  

  