249 



Il varom anleckningar liniias a( Dalman, Burt m. 

 ti. och i CuviERS arbeten ■'•'). Skelettet af en art 

 fiuLies fullständigt afhandlaclt i CuvrERS Osseniens 

 fossiles. Uti de härjeinte bifogade "Observationes 

 osleologicas" har jag samlat några spridda under- 

 rättelser om dess olikheter hos de säiskilta ar- 

 terna. Till de mäi klii>aste e^enheterne för släjj- 

 tet höra deras klufna nagel-leder (se pl. 4 fig. 

 7 — 11), bristen på utåt synligt os lacrymale och 

 till och med canalis lacrjmalis, den med Mjr- 

 mecopliaga gemensamma bristen på arcus zy- 

 gomaticus, och den raka underkäken samt egen- 

 heten i bäckenets bildning; hvilken sednare äfven 

 finnes hos Dasjpus. 



Dessa djur beskrifvas af alla, som sett dem 

 lefvaude, såsom ganska milda, h vårföre de ge- 

 nast bli tama; tr(digtvis slå deras sinnes- och 

 själs-föl mögenheter på en ganska låg ståndpunkt. 

 Skrämde rulla de sig tillhopa såsom igelkotten, 

 med nosen mellan framfötterna, och omlindade 

 af svansen, till ett aflångt nystan, då de synas 

 föga åtkomliga för rofdjur. De kunna ej springa 

 fort, men gräfva med så mycket större färdighet; 

 de skola till och med kunna i ögonblicket orräFva 

 sig ned i en af solhettan hårdnad jord. Af Va- 

 LENTYNS beskrifniug (se nedan 1726) skulle man 

 kunna sluta, att de lefde såsom mullvaden, i un- 

 deijordiska gångar, h vilket dock tyckes motsägas 

 af deras yttre utseende och föda; sannolikast är 

 väl, att de tillbringa dagen h vilande uti hålor 

 som de gräft, och ströfva omkring under natten. 

 Deras föda skall endast utgöras af Z^erT?^/^^^^ eller 



*) En liögst märklig, egen afdelning af magers, som 

 alltid inneliäller en stor mängd Ascarides, beskrifves, 

 hos en obestämd art, af Whitefield (se nedan 1830), 

 cell af GouYE (1703). 



