Öfversigt af de inom Skandinavien anfräffade Hvalartade Däggdjur. 27 



ledes, med tillägg af 7 halsvertebror, inalles 65 vertebror. De 18 

 sista svansvertebrorna sakna processus transversa Processus spinosi 

 inferiores 18. Sternum utgöres af ett enda ben, och costae veras 

 äro 5 par. 



Tumlaren är i hafven vid vära kuster, ända tili Finniarken, äfven- 

 som i allmänhet vid Europas kuster den allmännaste inora familjen. 

 Troligen är der nägon periodicitet i dess förekomst hos oss , ätminstone 

 i Östersjön. Enligt uppgift af Professor J. Reinhardt, har man vid 

 danska kusten af Oresund observerat, att den under vären vandrar 

 frän Kattegat genom Oresund in i Östersjön , och under hosten van- 

 drar tillbaka l). Den ll:te sistl. Juni säg jag flera exemplar i haf- 

 vet utanför Christianopel i Blekinge. Den förekommer äfven vid 

 vestra kusten af Grönland. Äfven den är sällskaplig, ehuru icke i 

 lika hög grad , som den närmast föregäende, Merendels träffas nä- 

 gra individer tillsamman. 



4. Slägtet DELPHINAPTERÜS, Lacepede. 



Nosen kort och rundad, och hufvadet frauitill mycket kuUrigt. 

 Den springa, hvari näsborrarne öppna sig, är belägen pä öfre sidan af 

 hufvudet, och längt bakom nosspetsen, samt är tili riktningen trans- 

 versell. Ryggen saknar fena. Kroppen tili sin form särdeles tjock 

 och undersätsig, samt framät trubbig. Bakät är den, isynnerhet da 

 den betraktas ofvanifrän , stärkt afsmalnande , och framom stjertfenan 

 mycket hoptryckt. Bäda käkarne beväpuade med ett ringa antal 

 (10 eller färre) coniska, glesa, trubbiga och med ären mer eller 

 mindre utfallande tänder. 



A craniet är nosen temligen bred och trubbig, samt nägot kor- 

 tare an den bakre delen af hufvudet, och ansigtsregionen framom 

 näsborrarne kullrig, och, da den betraktas fran sidan, framät nägot 

 nedät böjd. Tandraden i underkäken säväl som underkäkbenens Sym- 

 physis kortare an dessa bens haifva längd. I afseende pä det öf- 

 riga skelettet utmärka de sig genom ett ringa antal vertebror. 



Af detta slägte äro 2:ne arter kända, den ena frän de nord- 

 liga polartrakterna, och den andra frän hafvet vid Australien. Den 

 förra af dessa lär nägon gang , enligt Ström , visa sig utanför vestra 

 kusterna af Norrige, men sannolikt snarare utanför de nordligaste 

 kusterna af detsamma. De zoologiska museerna i Norrige förvara 

 emellertid inga bevis pä dess förekomst derstädes. 



') Jemför hvad som i Skand. Fauna pag. 618, säge» om dess vandring 

 genom Lilla Belt. 



