22 W. Lilljeborg. 



galägga tydligen deras artskilnad, och dertill kan läggas, att ryggfenan hos 

 stora exemplar af Jättehvaleii endast är 4z" hög, da den deremot hos smärre 

 exemplar af den andra är 1 A" hög. — Den iängsträckta formen af pha- 

 langerna synes för denna hvalen vara serdeles utmärkande, och da den af 

 Etichricht anförda grönländska Timnolik i detta afseende säväl som i de 

 främre extremiteternas form i allraänhefc tyckes noga öfverensstämma med 

 Ostende-Hvaleu, har jag icke tvekat att anse dem vara af samma art, oak- 

 tadt en del skiljaktigheter dem emellan uti beskrifningarne af van Breda 

 och Möller öfver de yttre delarne. Den märkligaste skiljaktigheten i dessa 

 beskrifningar är den uti bredden af bröstfenorne, men da, enligt Eschricht, dessa 

 ä det grönländska exemplaret, bade oskeletterade och skeletterade företedde 

 den närmaste öfverensstämmelse med Dubars teckningar öfver dessa fenor, 

 hos Ostende-Hvalen, mäste denna skiljaktighet bero pä nägot fei i uppgiften 

 ä nägondera sidan. Dylika fei kunna äiven finnas uti de andra uppgiiterna, 

 och de finnas, ty värr, allt för ofta uti de yttre beskrifningarne öfver hva- 

 larne i allmänhet. De af van Breda och Dubar meddelade, sä mycket 

 olika uppgifterna öfver kroppslängden vittna om ett sädant fei. — Vi hafva 

 icke nägra säkra bevis pä denna hvals förekonist i hafven vid Skandinaviens 

 kuster, men da den förekommer i Nordsjön och i Ishafvet — erhällits vid 

 Ostende och vid Grönland — är det sannolikt, att den äfven förekommer 

 vid Norge. Af Pr^paratorn ä Zoologiska Museum i Bergen, som förut bott 

 vid Haugesund i Norge, erhöll jag den uppgift, att ä sistnämnda stalle 

 en gang strandade en Fenhval, som var 47 alnar, norskt matt, eller 49 

 d:o, svenskt matt, läng. Da den här ifrägavarande arten tyckes, enligt 

 uppgifterna öfver Ostende-exemplaret, ernä större dimensioner an de andra 

 Balenoptererna, synes det icke osannolikt, att den nämnda vid Karmön 

 nära Haugesund strandade Fenhvalen varit af samma art. Professor C. J. 

 Sundevall har benaget meddclat mig en teckning öfver ett skulderblad, som 

 af honom anträfFats pä stranden vid Norska Finmarken. Denna teckning, ä 

 hvilken skulderbladets längd är uppgifven tili 2' 8", och dess bredd tili 

 4' Z", öfverensstämmer fullkomligt med Dubars teckning öfver Ostende- 

 Hvalens skulderblad. Detta afviker frän skulderbladet af B. musculus der- 

 igenom att acromion är jemförelsevis nägot större, och tili riktningen nägot 

 divergerande frän processus coracoideus , sä att den vinkel, som den bildar 

 med den öfre delen af skulderbladets främre kant, är mindre an samma 

 vinkel hos nämnde Balenopter. Acromion är deremot mindre skild och 

 mindre divergerande frän proc. coracoideus an hos B. laticeps, hvadan detta 

 skulderblad, oansedt sin mindre bredd, sannolikt icke kan hafva tillhört 

 denna sednare. 



det Grönländska exemplaret af Jättehvalen ä ena sidan och Sillhvalen ä den 

 andra, kommer sig deraf. att längden för den sednare blifvit beräknad efter 

 det af Eudolphi uppgifna mattet — "3 Fuss 6 '/2 Zoll" — , som är taget 

 ä den yttre fria bi-östfenan innan hvalen blef skeletterad, da deremot läng- 

 den för de andra blifvit beräknad ä den aflossade bröstfenan frän och med 

 Caput ossis humeri. Det nedan uppgifna mattet ä den skeletterade främre 

 extremiteten af skelettet af SilUivalen i Bergens Museum visar, att den har 

 denna extremitet lika läng, som den hos Jättehvalen. 



