öfversigt af de inom Skandinavien anträffade Hvalartade Däggdjur. 57 



fäs den vid kusterna af Grönland. Enligt en af Eschricht anförd i), 

 redan omnämnd skrifvelse af framl. Stiftsamtnian Christie strandade i 

 början af April 1846 vid en ö üster om Fäön och Karmön i Stavan- 

 ger Amt i Norge en drägtig hona af omkring 47 (45 norska) fots längd. 

 Den hade börjat framföda fostret, som var 14 '/g längt, och hade, tro- 

 ligen tillfölje af de dermed förenade svärigheterne, aflidit och sedermera 

 drifvit i land , enligt de af Christie meddelade föregäende iakttagelserna. 

 Den hade varit beledsagad af 2:ne andra hvalar, förmodligen en äldre unge, 

 och hanen. Utom detta exemplar känner jag blott ett tili, som strandat 

 vid en Skandinavisk kust, nemligen det, af hvilket de i sanden vid ut- 

 loppet af Heljarps ä i Skäne 2j, säsom redan är anfürdt, funna benen 

 äro, sävida de, säsom troligt är, tillhöra denna arten, och icke den 

 Capska, ifall denna är skild art. Eschricht uppräknar, utom det första, 

 2:ne andra exemplar, som orhällits vid Europas kuster, nemligen det af 

 Rudolph! beskrifna, som strandade i November 1824 vid Vogelsand vid 

 mynningen af Eiben, och ett som strandade vid Berwick i England 

 1829. Ar 1851 anträffades ett dödt exemplar af denna hval flytande 

 i hafvet utanför Reval. Enligt Eschricht är Puckelhvalen , som pä 

 Grönländska kailas Kepokak, i Davissundet den allmännaste af alla 

 Bardhvalarne. Han inställer sig här och utanför Grönlands kuster i 

 slutet af April, och vandrar vanligen bort i November. Under vintren 

 vandrar han ät söder. Da han är i grannskapet af kusterna, lefvcr han 

 företrädesvis af Osmerus arcticus , Gadus agilis, Ammodytes tobianus 

 och Limacina arctica samt smärre Crustaceer (Copepoder). Han skall 

 bläsa ut lüften med mindre styrka an Balenoptererne och Grönlands- 

 hvalen. Om han simmar utan att söka föda, dyker han ofta under, 

 men kommer snart upp igen. Dyker han ned, för att söka sin föda, 

 är han deremot längre under vattnet. I lugnt väder ligger han emel- 

 lanät alldeles stilla i vattenytan för att hvila sig. Stundom ligger han 

 pä ena sidan och slär sig med bröstfenorne , liksom om han ville slä 

 bort nägot, som besvärade honom. Vid andra tillfällen Springer han 

 nägon gäng upp ur vattnet med heia kroppen, och vänder sig om i 

 lüften, sä att han faller ned pä ryggen, och klappar sig dervid med 

 bröstfenorne. Stundom visar han sig helt orädd och simmar rundt om- 

 kring och nära intill bätarne, liksom om de voro hans kamrater. Un- 

 gen följer modren tills hon fär en annan unge , hvilket icke lär inträffa 

 hvarje är, emedan man ofta ser temligen stora ungar i sällskap med mö- 



') Zool. Anat. Physiologische Untersuchungen über die nordischen Wall- 

 thiere, p. 157. 



^) Dessa ben omnämnas först af A. J. Retzius uti hans Fauna Svecica 

 pag. 50. 



