WILH, EKMAN. 



17 



F"ig. 2 visar mossen vid ett djup af c:a 2 m. Här kan det lätt 

 hända, att en förrättningsman, som ej uppgör tvärprofiler, drager sin 

 staklinie tvärs öfver eller längs utmed åsen. 



Eftersom vattnet rinner utefter åsens sluttning och samlar sig på 

 myrbottnen, måste dikena, för att verka effektivt, framdragas i dessa 

 bottnar och ej uppe på åsen, om än mossen där tilläfventyrs förefaller 

 blötast. Äfven en öfvad iakttagare kan nämligen bli bedragen, om han 

 endast lägger fuktighetsgraden hos mossens yta till grund för sina af- 

 dikningsförslag. Som exempel härpå må nämnas följande förhällande: 



Basvägarne läggas ofta midt öfver en mosse. Vid snösmältningen 

 rinner vattnet från den närbelägna skogskanten på den isbelagda bas- 

 vägen ut på mossen. Kalkslam kan på detta sätt utföras på myren och 

 ytterligare försvaga de redan genom 



körningen stukade Sphagnumtufvor- ,---'J.'— ,^ r — --^ '~i>^ Sfarr- 



na. Äfven på sommaren uppträda X,/ä 



rännilar, där basvägen gått fram. / f^^= 

 Starrgräs frodas och en tillfällig be- / /^Z, 

 traktare, som ser att mossen här är ! / ^= — " 

 blötast, tror också att den på detta \ \-^"— ^ 

 ställe är djupast och att ett eventu- 

 ellt afloppsdike där skall förläggas 

 (jämför fig. 3). 



För att emellertid undgå att 

 göra m.isstag gör man klokt i att 

 här och hvar å mossen, t. ex. på 



I \ 



\; 





'/ i 



X, 



Jl^ 



Fig. 3- 



hvar 5o:de meter i afvägningsliniens längdriktning, utlägga vinkelrät mot 

 denna gående tvärprofiler, i hvilka mossens botten undersökes på t. ex. 

 hvar 5:te meter. Detta är ju något tidsödande, men man får en rik 

 ersättning därigenom att dikena blifva mera effektiva. 



Möjligen kan man i uraktlåtenhet härutinnan söka en af orsakerna 

 till att en del afdikningar ej lämna önskadt resultat, oaktadt alla sed- 

 vanliga försiktighetsmått vidtagits vid arbetets utförande. 



Wilh. Ekmafi. 



Skogsvårdsjoreningens Tidskri/t, iguö. 



