NÅGRA ORD OM NATURSKYDDSFRÄGANS NOMENKLATUR. 33 



I fråga om ett rremensamt namn för de enstaka föremål, som det 

 gäller att skydda, och där sammansättning med »skydds»- ej lämpar 

 sig, synes mig ingen anledning föreligga att frångå den ursprungliga be- 

 nämningen naiunninnesmärke, bildad i fullständig öfverensstämmelse med 

 det tyska, af professor Conwentz brukade »Naturdenkmal». Ordet ut- 

 säger ju hvad det är fråga om: i ett eller annat afseende märkliga natur- 

 föremål. Att det är långt och treledadt kan väl icke ha så mycket att 

 betyda, då otaliga andra nanm det oaktadt anses lämpliga, t. ex. skogs- 

 vårdsföreningen. Att, såsom i denna tidskrift skett, vilja ersätta natur- 

 minnesmärke med naturniinne, förefaller mig oegentligt. Ty i »minne» 

 ingår ju begreppet om något förflutet, något som varit; vi tala om barn- 

 domsminnen, jaktminnen, reseminnen o. s. v., och jag skulle undra, om 

 icke äfven naturminne användts just i denna bemärkelse, såsom rubrik 

 för skildringar af hågkomster från ströftåg i naturen. 



Måhända har man haft fornminne i tankarne, då man i tidskriften 

 infört ordet, men någon analogi härvidlag kan icke sägas vara för han- 

 den. Hvarje föremål från forntiden är ett minne, men icke kan man 

 kalla ett lefvande naturföremål, som kanske till på köpet är ungt och 

 stadt i utveckling, för ett minne. Detta vore att hos ordet »minne» 

 inlägga en betydelse, som det mig veterligen hittills icke haft. Nu 

 kommer därtill, att om man öfver hufvud taget använder uttrycket natur- 

 minne, så måste — liksom hvarje föremål från forntiden är ett forn- 

 minne — hvarje naturföremål anses såsom ett naturminne. En gran 

 hvilken som helst, är ett naturminne lika väl som granar med hvita 

 barr eller med egendomliga förgreningar, men de senare äro märkliga 

 naturföremål, naturminnesmärken. Nu är det visserligen sant, att just 

 en del åldriga, genom sin storlek utmärkta träd ofta blifva uppmärk- 

 sammade och anförda såsom förtjänta af skydd; men å andra sidan kan 

 det gälla att skydda en nyss invandrad växt, ett nyss invandradt djur, 

 och icke kunna väl dessa betraktas såsom minnen? Att vilja ersätta 

 naturminnesmärke med naturminne, synes mig följaktligen olämpligt, det 

 senare är hvarken i språkligt eller sakligt hänseende korrekt. Och något 

 behof af en dylik förändring kan icke sägas hafva förelegat, liksom mig 

 veterligen ej heller något giltigt skäl för densamma blifvit anfördt. 



Nu kommer därtill, att »naturminnesmärke», såsom ofvan nämnts, 

 är det ord, som redan från början begagnats såsom en fullt korrekt 

 motsvarighet till det tyska ; Naturdenkmal». Det svenska ordet har an- 

 vändts i uppsatser af docenten R. Sernander, i lektor K. Starbäcks 

 riksdagsmotion, i Riksdagens skrifvelse, i Vetenskapsakademiens utlå- 

 tande o. s. v.; att nu vilja ändra det skulle endast föranleda oreda. I 

 sådant hade man ju likvisst måst finna sig, om det varit en ändring till 



Skogsvårds/ordningens Tidskrift, tgos. 3 



