34 A. G. NATHORST. 



det bättre, men då, såsom ofvan visats, detta icke är förhållandet, torde 

 alla skäl tala för att man upphör att använda ordet naturminne såsom 

 synonymt med naturminnesmärke. 

 6 dec. 1905. 



Då redaktionen ej ansett sig kunna bedöma denna fråga, har den, enär 

 saken Ju har ett stort intresse, vändt sig till professor Noreen i Uppsala, 

 som benäget ställt följande utredning till redaktionens disposition: 



I fråga om den kritik, som af prof. Nathorst riktas mot uttrycken 

 nationalpark, naturpark, skyddspark och fredspark, instämmer jag full- 

 komligt med den ärade författaren. Däremot kan jag ej för min del 

 förorda det af honom i stället för de kritiserade uttrycken föreslagna 

 skyddsmark. Det förhåller sig nämligen så, att i alla hittills gängse 

 ord på skydds- (se Sv. Ak:s Ordlista, uppl. 7) denna förstafvelse har 

 betydelsen > skyddande», icke såsom här kräfdes »skyddad», t. ex. skydds- 

 ande, -giidinna, -hem, -koppor, -medel, -patroii o. s. v., o. s. v. »Skydds- 

 mark» finge därför för flertalet (eller alla) svenskar betydelsen »mark där 

 man åtnjuter skydd» (ej »mark som åtnjuter skydd») eller »mark som 

 skänker skydd». Då här nu är fråga om »fridlyst mark», så vore det 

 i enlighet med svenska språkets lynne att häraf genom »ellips» skapa 

 ordet fridmark (hvilket är något helt annat än fredsmark), på samma 

 sätt som vi af »en tekopps fat» gjort tefat, af »trettondagens afton» ett 

 trettonafton, af »fröken i cigarrboden» ett cigarrfröken, af »kornblom- 

 blå» ett kornblå, af »ros frän Aronstorp» ett Aronsros, af »forntids- 

 minne» ett for?imintie o. s. v. i oändlighet. 



Hvad åter beträffar valet mellan fiaturminne och naturminnesmärke, 

 så föredrar jag alldeles afgjordt det förra, och detta visst icke blott 

 därför att det är kortare och alltså lätthandterligare. Det kan nämligen 

 icke med rätta påstås, såsom professor Nathorst gör, att ordet blott afser 

 »något förflutet, något som varit». Det gör det icke t. ex. i de mycket 

 vanliga uttrycken: »detta kommer att blifva mig ett minne för lifvet, 

 ett minne för alla kommande tider», »den tappres minne det blifver» o. s. v. 

 Ordet jfiinne betyder ofta helt enkelt en »minnesvärd sak», något som 

 förtjänar att hållas i ätanka, bevaras, skyddas, äras och vördas. Lik- 

 som fornminne är »en minnesvärd sak härstammande från forntiden», 

 så är och blir naturminne för svensk språkkänsla »en minnesvärd sak, 

 härstammande från själfva naturens skapelseprocesser» och träder i ett 

 ypperligt motsättningsförhållande till det (särskildt i Danmark och Norge) 

 redan mycket brukade kuliurmitine , d. v. s. »en minnesvärd sak, som 

 vi ha den mänskliga kulturen att tacka för» . ^iNaturminfiesmärke-' där- 



