VARA SORKAR OCH RÄTTOR SAMT DERAS BETYDELSE FÖR SKOGEN. 6 1 



Skogsråttan är synnerligen fruktsam. Redan vid 5 månaders ålder, 

 innan hon ännu uppnätt sin fulla storlek, föder honan ungar, enligt 

 iakttagelser i)å fängna e.xemplar. Enligt uppgift skall hon under den 

 varma årstiden yngla hvar site eller 6:te vecka. Äfven under vintern 

 ha dräktiga honor samt bon med nyfödda ungar anträffats, hvadan hon 

 åtminstone stundom ynglar äfven vintertiden. 4 till 6 ungar i kullen tyckes 

 vara det vanligaste. 



Underfamiljen Arvicolini. 



.Sorkar ucli lenimlar. 



Kindtänderna med strccktecknade tiiggytor och med öppna rötter. 

 Kindtandraderna relativt långa, så att de räcka bakom gombenets bakre 

 kant. Ytteröronen små, ofta dolda i hårfällen. Svansen kort, vanligen 

 ej uppnående kroppens hal f va längd. 



Arterna af denna familj pläga ofta under namn af åkerråttor, skogs- 

 rättor, vattenrättor förväxlas med de verkliga rättorna, men äro med 

 litet god vilja lätta att skilja frän dessa senare. De korta oftast i fallen 

 dolda ytteröronen samt den korta svansen äro vanligen kännetecken nog; 

 har man ett dödadt exemplar för sig, kan man genom att öppna munnen 

 och undersöka tandraderna lätt afgöra till hvilken familj den ifrågava- 

 rande gnagaren hör. 



De hithörande gnagarne fördelas pä tvenne släkten med följande 

 kännetecken : 



i). Kindtandraderna afsmalnande bakåt. Svans af hufvudets längd 

 eller därutöfver, minst 25 mm. Kroppsfärgen utan andra färggränser 

 än den mellan öfre och nedre kroppsdelarna. SI. Arvicola, Sorkar. 



2). Kindtandraderna jämnbreda. Svans af hufvudets halfva längd, 

 omkring 15 mm. Kroppsfärgen med större fläckar och olika färgade 

 partier. SI. Myodcs, Lemmlar. 



Arvicola. Sorkar. 



Detta släkte är i värt land representeradt af 6 arter, af hvilka 

 trenne så godt som uteslutande tillhöra fjälltrakterna. För de olika arter- 

 nas säkra igenkännande lämna kindtändernas tuggytor de bästa karak- 

 tärerna. Gäller det endast våra tre i södra och mellersta Sverige van- 

 liga arter kunna äfven andra yttre kännetecken vara tillfyllest. Som 

 emellertid de nordliga arterna äro till sin förekomst och sitt lefnads- 

 sätt högst ofullständigt kända, men med all sannolikhet torde spela en 

 ej obet\'dlig roll som skadedjur ä skogen, har författaren tänkt sig att 

 en fullständig öfversikt af de olika arternas kännetecken skulle blifva 



